o
PALUU UUDEN TESTAMENTIN SEURAKUNTAAN 3/5
Tässä jaksossa haluan tehdä eron kerhon ja seurakunnan välillä.
Seurakunta ei koskaan saa olla uskonnollinen kerho.
Maailma on täynnä kerhoja.
On urheilukerhoja, taidekerhoja ja harrastuskerhoja.
Kerhoissa kokoontuu ihmisiä, joilla on sama kiinnostuksen kohde.
Valitettavasti jotkut seurakunnat ovat uskonnollisia kerhoja.
Kerhoon liitytään.
Maksetaan jäsenmaksu. Osallistutaan kokouksiin ja äänestetään.
Tuetaan toimintoja ja noudatetaan sääntöjä.
Kerhossa voi olla, kunhan kerho puoltaa jäsenyyttä.
Seurakunta ei ole kerho.
Seurakunta ei ole organisaatio vaan organismi.
Seurakunta on elävä kokonaisuus, ruumis.
Kerhon ja seurakunnan jäsenyydet ovat eri asia.
Käytän tänään seurakunnasta ilmaisua "ruumis".
Ruumiissa on jäseniä.
Jos käsi tai jalka irrotetaan ruumiista, -
ruumiista irrotetaan jäsen.
Tuhotaan ruumiin jäsen.
Kaikkia ruumiin jäseniä tarvitaan, jotta voi toimia kokonaisuutena.
Tarvitsen jokaista ruumiin jäsentä.
Olipa kyseessä raaja tai sisäelin, jokainen jäsen on tärkeä.
Seurakunnan jäsenyys eroaa paljon kerhon jäsenyydestä.
Jos ihminen eroaa kerhosta, sitä ei välttämättä huomata.
Hänen tilalleen voidaan ottaa uusi jäsen.
Jos todellinen seurakunnan jäsen jää pois toiminnasta, -
häntä jäädään kaipaamaan.
Seurakunnan jäsenyys määritellään toimintojen kautta.
1. Kor. 12:ssa on tuttu jae.
"Te olette Kristuksen ruumis."
Paikallisseurakuntakin on Kristuksen ruumis.
Ruumiin on oltava toimiva.
Pyhä Henki antaa lahjoja.
Lahjoja ei anneta henkilölle, jotta tästä tulisi lahjakas, -
vaan jotta seurakunta rakentuisi.
Lahjoja tarvitaan seurakunnassa.
Pyhä Henki antaa tarvittavan lahjan jollekulle seurakuntaa varten.
Pyhä Henki voi antaa parantamisen armolahjan, -
ei siksi, että jostakusta tulisi parantaja, -
vaan Jumala haluaa parantaa ruumiin.
Lahjoja ei ole tarkoitettu henkilökohtaiseen käyttöön.
Lahjat annetaan, jotta seurakunta kasvaisi -
ja ihmiset saisivat avun pelastustiellä.
1. Kor. 12:ssa mainitaan yhdeksän lahjaa.
Viisi lahjaa toimii puheen alueella.
Jumala tekee työstään suurimman osan Sanalla.
Viisauden ja tiedon sanat, kielet ja tulkitseminen -
ovat sanojen lahjoja.
Seurakunnan toiminnasta suuri osa liittyy sanoihin.
Jumala auttaa seurakuntaa jäsenen sanojen kautta.
Jumala käyttää myös ihmeiden ja parantumisen lahjoja -
ja muita tekemisen lahjoja.
Puheen ja tekojen lahjoja -
ei ole tarkoitettu henkilökohtaiseen käyttöön, -
vaan Kristuksen ruumiin yhteiseen käyttöön, -
yhteiseksi rakennukseksi.
1. Kor. 12:ssa sanotaan, ettei Pyhä Henki anna kaikkia lahjoja yhdelle.
Hän ei myöskään anna yhdelle enempää kuin yhden.
Hän antaa kullekin lahjan yhteiseksi hyödyksi.
Uuden testamentin seurakunnassa täytyy olla vähintään 9 lahjaa.
UT:ssa on mainittu lisäksi muita lahjoja. Yhteensä niitä on noin 18.
Tarvitaan siis vähintään 18 jäsentä, -
jotta kaikki lahjat olisivat käytössä.
Lahjoja ei keskitetä yhdelle henkilölle.
Amerikkalaisilla on huvittava tapa pohtia pastorinvalintaa.
Pastorin pitää olla väkevä julistaja, hyvä paimen, -
organisoija ja nuorten kanssa toimeen tuleva.
Jos pastorilla on yksi lahja, seurakunta pysyy samalla tasolla.
Jos pastorilla on kaksi lahjaa, seurakunta kasvaa.
Jos pastorilla on kolme lahjaa, -
seurakunnasta tulee kaupungin suurin seurakunta.
Jos pastorilla on kaikki lahjat, hän on kummajainen.
Niin monet seurakunnat haluavat pastorin, jolla on kaikki lahjat.
Se ei ole Uuden testamentin seurakunta.
UT:n seurakunta ei ole riippuvainen ammattikoulutuksen saaneista.
UT:n seurakunnat koostuivat hyvin tavallisista ihmisistä.
He eivät olleet luonnostaan lahjakkaita.
Heidän lahjansa olivat yliluonnollisia.
Seurakuntamme ovat nykyään riippuvaisia -
keskiluokkaisista koulutetuista johtajista, -
joilla on luonnollisia lahjoja.
Ellei ole Hengen lahjoja, tarvitaan luonnollisia lahjoja.
Uuden testamentin seurakunnat rakentuivat Hengen lahjoista.
Kun katselen aikaa taaksepäin ollessani pastorina, -
iloitsen jäsenistä, jotka olivat tavallisia, yksinkertaisia ihmisiä.
Heillä oli yliluonnollisia lahjoja seurakunnan rakennukseksi, -
esimerkiksi profetian lahja.
Joskus ujoin ja syrjäänvetäytyvin henkilö toi profetian, -
joka käänsi koko seurakuntamme suunnan.
1. Kor. 1:ssä Paavali sanoo: -
"ei monta vaikutusvaltaista, ei monta jalosukuista".
Monista seurakunnista on tullut keskiluokkaisia, -
koska ne ovat riippuvaisia luonnollisista lahjoista.
Asetamme eteviä liikemiehiä diakoniatyön johtokuntaan.
Seurakunnan johtoon asetetaan maallisessa työssä menestyneitä.
Se on täysin UT:n periaatteita vastaan.
UT:n seurakunnat rakentuvat yliluonnollisten lahjojen varaan.
Lahjat annetaan usein tavallisille ihmisille, -
jotka eivät pidä ääntä itsestään. He ovat tärkeitä seurakunnalle.
Seurakuntamme puutarhuri oli väkevä rukouksen ihminen.
Hänen rukouksensa olivat pelottavan voimakkaita.
Kerran seurakuntamme rakennussuunnitelma oli jumissa, -
koska asiasta vastaava virkamies ei antanut rakennuslupaa.
Puutarhuri rukoili eräänä lauantaiaamuna rukouskokouksessa: -
"Herra, anna tuolle virkamiehelle potku..."
Puutarhuri keskeytti rukouksen.
Tavallisesti voimme auttaa, jos rukous keskeytyy, -
mutta kukaan meistä ei keksinyt sopivaa jatkoa.
Odotimme, ja puutarhuri sanoi: "päähän".
Menin tapaamaan virkamiestä maanantaina.
Hänen sihteerinsä sanoi, ettei virkamies ole paikalla.
Sanoin, että meidän täytyy saada rakennuslupa.
Virkamies oli sairauslomalla.
Hän oli satuttanut selkänsä.
Kysyin, oliko hän nostanut jotakin raskasta.
Sihteeri kertoi, että virkamies oli kaatunut kotonaan yllättäen.
Hän oli iskeytynyt lattiaan eikä ollut pystynyt liikkumaan.
Hänen selkärangastaan oli luiskahtanut välilevy.
Hänen viransijaisensa myönsi meille rakennusluvan.
Eräs sokea fysioterapeutti seurakunnastamme -
kävi hoitamassa virkamiehen selkää.
Mies palasi jaloilleen.
Olin saanut luvan hänen tietämättään.
Puutarhuri oli täynnä Pyhää Henkeä. Hän ei ollut käynyt kouluja.
Hän oli Hengen mies ja hengellinen johtaja.
Herra rakensi meidän uskoamme miehen kautta.
UT:n seurakunta voidaan rakentaa tavallisten ihmisten varaan.
Herra antaa heille yliluonnollisia lahjoja.
Luonnollisiin lahjoihin luottava seurakunta on keskiluokkainen.
Se rakentuu ihmisistä, jotka ovat lahjakkaita -
esimerkiksi musikaalisesti tai organisoinnissa.
UT:n seurakunta rakentuu yliluonnollisten lahjojen varaan.
Siinä täytyy olla ihmisiä, joilla toimivat tarvittavat lahjat.
Hengen lahjojen lisäksi UT:ssa mainitaan Kristuksen lahjat.
Kun Jeesus nousi taivaaseen, -
Hän antoi lahjoja seurakuntaa varten.
Apostoleja, profeettoja, evankelistoja, -
paimenia ja opettajia.
Jeesus antoi ne seurakunnalle seurakunnan rakentamista varten.
Jokainen seurakunta tarvitsee viittä virkaa.
Aluksi ne eivät ehkä toimi paikallisseurakunnassa.
Kun istutetaan uusi seurakunta, -
nuo lahjat on tuotava ulkopuolelta.
Siksi UT:sta ei löydy yhtäkään tapausta, -
jossa yksi ihminen perustaa seurakunnan.
Seurakunnan perustajana toimi aina apostolinen tiimi.
Kun perustetaan seurakuntaa, pää- virat ovat apostoli ja profeetta.
Seurakunnan perustana on Kristus, mutta myös apostolit ja profeetat.
Uuden seurakunnan istuttamiseen tarvitaan nämä kaksi virkaa.
Seurakunnassa on ollut vain vähän apostoleja ja profeettoja.
On tarvittu vain paimenia ja opettajia.
Kristuksen lahjat kapenivat. Oli vain paimenia ja opettajia.
Aikana, jolloin ei istuteta uusia seurakuntia, -
muut lahjat asetetaan usein syrjään. Ne katoavat.
Seurakunnassa on evankelistoja, paimenia ja opettajia.
Kaikissa seurakunnassa ei edes tunneta apostoleja ja profeettoja.
UT:n seurakunta tarvitsee apostoleja ja profeettoja.
Apostoli on periaatteessa seurakunnan istuttaja.
Jumala on kutsunut hänet istuttamaan uusia seurakuntia.
Joku voi ajatella, että Helsingissä on jo tarpeeksi seurakuntia.
Voi olla, että Helsinkiin tarvitaan paljon enemmän seurakuntia.
Nykyiset seurakunnat saattavat koskettaa yhteiskunnan yhtä tasoa.
Helsingissä voi olla ihmisryhmiä, -
jotka eivät ole lainkaan seurakunnan piirissä.
Seurakuntia ei tarvita pelkästään eri maantieteellisillä alueilla, -
vaan myös yhteiskunnan eri tasoilla.
Ehkäpä tarvitaan seurakunta, joka toimii liike-elämän alueella.
Ystäväni perustaa seurakuntaa -
Uuden-Seelannin pääkaupungin katuväelle.
Mikään seurakunta ei tavoita kadulla asuvia.
Heitä on satoja, ja seurakunta ei tavoita heitä.
Ystäväni istuttaa seurakuntaa siellä.
Tarkastellaanpa viittä seurakuntavirkaa.
Jotkut sanovat, että paimen ja opettaja ovat samoja virkoja.
En usko. Tunnen paimenia, jotka eivät osaa opettaa ja päin vastoin.
Näkisin, että näitä Kristuksen antamia lahjoja on viisi.
Seurakunnan ensimmäisessä kasvuvaiheessa -
nämä lahjat täytyy tuoda ulkopuolelta.
Toisessa kasvuvaiheessa lahjat alkavat löytyä -
seurakunnan sisältä.
Paavali sanoi, että Korintin seurakunnalla on omat apostolit.
Kolmannessa kasvuvaiheessa seurakunnassa on -
apostoleja, profeettoja, paimenia, evankelistoja ja opettajia.
Heidät voidaan lähettää istuttamaan taas uusia seurakuntia.
Seurakunta ei enää tarvitse lahjoja ulkopuolelta.
Seurakunta on itse lähettämässä lahjojaan muille.
Seurakunta kasvaa monin- kertaistumalla ja jakautumalla.
Kun lasketaan viisi virkaa ja UT:ssa mainitut Hengen lahjat, -
saadaan yhteensä 18 lahjaa.
Ellei seurakunnassa ole vähintään 18 jäsentä, -
seurakunnassa ei välttämättä ole kaikkia näitä lahjoja.
Paikallisseurakunnan on siis oltava sitä suurempi.
Pienryhmä ei tavallisesti ole tarpeeksi iso, -
jotta se voisi olla UT:n seurakunta.
Se kuuluu kyllä yleiseen seurakuntaan.
Juutalaisten mukaan synagogassa täytyy olla -
vähintään kaksitoista miestä perheineen.
Jeesusta kutsuttiin rabbiksi, koska Hänellä oli 12 opetuslasta.
Se oli synagogan vähimmäiskoko.
En aio olla lakihenkinen, -
mutta seurakunnassa täytyy olla vähintään 12 miestä perheineen.
Seurakunnalla on myös enimmäiskoko.
Mielestäni tuo raja on noin 200 jäsentä.
Syy siihen on se, -
että seurakunta rakentuu jäsenten välisten suhteiden varaan.
Jumala haluaa, että olemme perhe, jonka jäsenet rakastavat toisiaan.
Alkuseurakunnassa kristityistä sanottiin, -
että he rakastavat toinen toistaan.
Se oli suurin todiste uskosta.
Emme voi rakastaa jotakuta, jota emme tunne -
ja jonka nimeä me emme muista.
78-vuotiaalle muistille nimet ovat liikaa, -
mutta tapaankin joka viikko satoja uusia ihmisiä.
Jos seurakunnassa on yli 200 jäsentä, siitä tulee nimetön.
Ihmisiä ei tunneta niin hyvin kuin pitäisi.
Keskivertoihminen yhdistää vain noin 200 nimeä kasvoihin.
Lääkäri tai asianajaja voi kehittää muistiaan.
Englannin eräs merkittävä entinen pääministeri -
ei koskaan unohtanut nimeä.
Hän muisti henkilön nimen vielä 50 vuoden kuluttuakin.
Poliitikko kehitti muistiaan, koska nimen muistaminen on vaikuttavaa.
Kun tavallisen ihmisen muistissa on 200 nimeä, -
uusi nimi työntää toisen nimen ulos.
Raja tulee vastaan 200:ssa.
Koska seurakunnan on määrä olla rakastava yhteisö, -
200 on enimmäismäärä.
Seurakunnassamme tultiin siihen pisteeseen, -
että joku kysyi: "Oletko täällä käymässä?"
Toinen vastasi: "Ei, olen ollut jäsenenä viisi vuotta."
Se ei ole seurakunta, pikemminkin yleisö.
Meidän piti jakaa väki viiteen seurakuntaan.
Seurakunnat olivat sen jälkeen mielekkään kokoisia.
Huomasimme sitten ihmeellisen asian.
Lahjat saivat tilaa kehittyä ja kasvaa.
Tarkastellaanpa tyypillistä...
Miltei sanoin sanan, jota ei pitänyt sanoa.
Tyypillisessä menestyksekkäässä seurakunnassa on soluja.
Seurakunnassa on sunnuntaisin iso kokous, jota kutsun juhlaksi.
Juhla on anonyymi.
Seurakuntalainen huomaa solussa, että hänellä on lahja.
Missä lahja pääsee kasvamaan?
Isossa juhlassa tarvitaan vain pari hyvin kehittynyttä lahjaa.
Kymmentuhatpäinen yleisö tarvitsee vain yhden saarnaajan -
ja yhden muusikon tai pienen musiikkiryhmän.
Mitä suurempi kokoontuminen, sitä vähemmän lahjoja määrällisesti.
Sanoin jo aiemmin, että mielestäni isojakin kokouksia tarvitaan.
Ne ovat innoittavia ja evankelioivia.
Se ei silti käy seurakunnasta. Emme tunne vierustoveria.
Julistaja pyytää kättelemään vierustoveria.
Tottelemme, mutta emme tapaa häntä enää koskaan.
Sillä tavalla ei rakenneta suhteita.
Pienryhmässä joku huomaa, että hänellä on opettamisen lahja.
He eivät ole läheskään valmiita nousemaan 10 000 ihmisen eteen.
Lahjaa pitää kehittää.
Lahjoja voi kehittää pienissä ryhmissä, -
jossa tunnetaan toisensa ja rakastetaan toisiaan.
Ihmettelen, ettei minua kivitetty ensimmäisten saarnojeni jälkeen.
Opetin Kuningas Jaakon raamatunkäännöksen jakeesta, -
jossa sanotaan: "Olet erityinen kansa".
En tiennyt, että alkukielellä "erityinen" tarkoitti aivan muuta.
"Seurakunta on täynnä kummajaisia. Eikö olekin ihanaa?"
Ihmettelen, että seurakunta otti sen vastaan.
Seurakunnissa ei ole totuttu heittelemään tomaatteja ja kiviä.
Minun piti oppia, kasvaa ja kehittää lahjaani.
Minun täytyi aloittaa pienissä ryhmissä, -
jossa minua rakastettiin ja opettelemistani siedettiin.
Tarvitsemme ikään kuin tikapuita, -
jotta ihmiset voivat kehittää lahjojaan korkeammalle tasolle.
Lahjat huomataan soluissa.
Lahjoja aletaan käyttää paikallisseurakunnassa, -
joka on tarpeeksi iso lahjoille, mutta riittävän pieni, -
jotta ihmiset tuntevat toisensa ja rakastavat toisiaan.
Sieltä kehittyy lahjoja, -
joita voidaan käyttää satojen tuhansien ihmisten hyväksi.
Jotkut ovat ihanteellisia pienryhmän vetäjiä.
Toiset kehittyvät seurakunnan johtajiksi.
Joidenkin lahjaa voidaan käyttää suurissa juhlissa.
Isossa juhlassa ei voi laulaa joku, joka vasta opettelee laulamista.
Se, joka päästää hänet lavalle, saa niskaansa arvosteluryöpyn.
Tarvitsemme jotakin välimaastoon.
Uskon, että se on Uuden testamentin seurakunnan paikka.
Sen paikka on isojen juhlien ja solujen välissä.
Seurakunnalla on siis tietty enimmäis- ja vähimmäiskoko.
Meidän seurakunnassamme oli iso kokous, jossa oli tuhat jäsentä.
Meillä oli seurakuntaryhmiä, joissa oli enintään 200 jäsentä.
Kun ryhmä oli 200-henkinen, jakaannuimme kahtia.
Sillä tavalla moninkertaistutaan, kasvetaan jakaantumisen kautta.
Se ei tarkoita hajaantumista, kun ihmiset eivät siedä toisiaan.
Kehitimme riittävästi lahjoja jaettavaksi ja lähetettäväksi, -
jotta syntyy uusia Uuden testamentin seurakuntia.
Näemme jäsenyyden siis lahjojen kautta.
Jokaisella jäsenellä on jotakin, mitä ruumis tarvitsee.
Annamme tilaa kehittää ja harjoittaa lahjoja, -
ei pelkästään pienryhmissä, vaan rakastavien ihmisten kokouksissa.
Etenkin Yhdysvalloissa on monia seurakuntia, -
jotka järjestävät valtavia tilaisuuksia.
Pienryhmien ja tilaisuuksien välillä on suuri aukko.
Isoissa tilaisuuksissa on muutama lahja, -
muutama kuuluisa saarnaaja tai parantaja.
Tavallinen kuulija ei kehity.
Heillä ei ole mahdollisuutta kehittyä.
Tarvitaan kaikki kolme tasoa.
Suomessakin kaivataan seurakuntia keskimmäiselle tasolle.
Seurakuntien täytyy olla oikean kokoisia, -
jotta Pyhä Henki voi kehittää lahjojaan meissä.
Pahinta, mitä seurakunnille on vuosisatojen aikana tapahtunut, -
on seurakunnan jakaantuminen ammattilaisiin ja maallikoihin.
Pappisvihkimyksestä on tullut erotteleva kohta.
Se ei ollut koskaan Jeesuksen tahto.
Uskon, että jokaisella jäsenellä on palvelutehtävä UT:n seurakunnassa.
Kun helluntailaisuus saapui Norjaan 1900-luvun alussa, -
helluntailaiselta uranuurtajalta kysyttiin, -
miten monta jäsentä helluntailiikkeellä on.
Johtaja vastasi: 300.
Kysyttiin, montako pappia. Johtaja vastasi: 300.
Helluntailaisen seurakunnan pitäisi olla juuri sellainen.
Ei tulisi keskittyä yhteen tai muutamaan huippulahjakkaaseen.
Juhliin se sopii hyvin, mutta ei seurakuntiin.
Seurakunnassa jokainen jäsen palvelee muita -
ja rakentaa lahjoillaan kristusruumista.
Sellaisessa seurakunnassa lahjat ja Hengen hedelmät kehittyvät, -
rakkaus, ilo, rauha, kaikki 9 Hengen hedelmää.
Hengen hedelmä on yksi. Siinä on yhdeksän makua.
Yksittäisiä hedelmiä ei esiinny erillään muista hedelmistä.
Hengen lahjat ovat erillisiä.
Jokainen henkilö saa yhden lahjan.
Hengen hedelmä on yksi hedelmä, jossa on kaikki 9 makua.
Ihmisellä on joko kaikki tai ei mitään.
Ei voi sanoa: "Tulevana vuonna olen rakastavampi."
Tai: "Yritän olla onnellisempi ja iloisempi tänä vuonna."
Kun ihminen vaeltaa Hengessä, kaikki yhdeksän hedelmää esiintyvät
Ne puhkeavat ensin nuppuun ja sitten kukkaan.
Kypsässä pyhässä kaikki yhdeksän hedelmää näkyvät selvästi.
Taas vierähti yksi puolituntinen! Eikö aika kulukin nopeasti?
Jatketaan ensi kerralla.
Suomennos: Marianne Tenetz