o
PALUU UUDEN TESTAMENTIN SEURAKUNTAAN 2/5
Tässä jaksossa puhun seurakunta-sanasta.
Ainakin Englannissa monet seurakunnan ulkopuoliset sanovat: -
"Uskon Kristukseen, mutten välitä kuulua seurakuntaan."
Onko Suomessa samoin?
Ikään kuin seurakunta erottaisi heidät Kristuksesta.
Kuka keksi seurakunta-sanan? Jeesus Kristus.
Hän sanoi rakentavansa seurakunnan.
Jeesus tuli rakentamaan seurakunnan.
Pohdimme tänään, millaista seurakuntaa Jeesus tarkoitti.
UT:ssa "kirkko" ei koskaan tarkoittanut rakennusta.
Nykyään se tarkoittaa ihmisten mielissä rakennusta.
Käyn tuossa kirkossa.
Olin eilen rakennuksessa, jota kutsutaan kirkoksi.
Ei sinne päinkään.
Meillä saa ja pitää olla rakennuksia.
Kutsumme rakennustamme Millmead-keskukseksi.
Kirjoituspapereissamme lukee: -
"Millmead-keskus kuuluu Kristuksen seurakuntaan Guilfordissa."
Emme väitä olevamme se oikea seurakunta.
Sanomme olevamme osa seurakuntaa.
Kerran rakennukseemme tuli kaksi bussilastillista lapsia.
Koululaiset tutustuivat alueen seurakuntiin.
Lapset olivat jo tutustuneet katedraaliin -
ja roomalais-katoliseen kirkkoon.
Opettajat pyysivät minua kertomaan kirkostamme.
Sanoin: "Valitettavasti en voi esitellä kirkkoamme."
"Se ei ole läsnä."
"Kirkosta osa on Lontoossa, osa Guilfordissa," -
"osa pelloilla, osa toimistoissa."
Opettajat katsoivat minuun epätoivoisina.
Lapset pyörittelivät hölmistyneinä kyniään.
Onneksi oma väkemme oli hyvin perillä asioista.
7-vuotiaalta tytöltä kysyttiin, missä seurakunnassa hän käy.
Tyttö vastasi: "Minä olen se." Tyttö oli oppinut läksyn.
Kirkko tai seurakunta ei ole rakennus. Se koostuu ihmisistä.
Sanaa käytetään väärin viittaamalla tunnustuskuntaan.
Nimitykset metodistikirkko, baptistiseurakunta -
tai luterilainen kirkko ovat sanan väärinkäyttöä.
Jeesus ei käyttänyt sanaa tässä merkityksessä.
Käytämme sitä väärin viittaamalla rakennuksiin ja tunnustuskuntiin.
Mainitsin, että jotkut viittaavat kirkolla ammattipapistoon.
Kun he sanovat, että kirkon pitäisi tehdä jotakin, -
he ajattelevat ammattihenkilöstöä.
On myös suuria kokoontumisia ja juhlia, -
jotka keskittyvät esimerkiksi parantumiseen tai musiikkiin.
Nekään eivät ole seurakuntia.
Jeesus käytti tuota sanaa kahdesti.
Hän tarkoitti kummallakin kerralla eri asiaa.
Seurakunta voi tarkoittaa siis kahta eri asiaa.
Ensin Jeesus sanoi rakentavansa seurakunnan.
Jeesuksella on vain yksi seurakunta, jonka rakentaja Hän on.
Jeesus tarkoitti yleistä seurakuntaa.
Seurakunta koostuu Hänen seuraajistaan maailmalla.
Toisessa kohdassa Jeesus opetti tapauksesta, -
jossa kristitty tekee syntiä toista kristittyä vastaan.
Miten puuttua sellaiseen tilanteeseen?
Kristityt eivät ole täydellisiä.
He loukkaavat toisiaan jatkuvasti tahattomastikin.
Ensin täytyy nuhdella kahdenkeskisesti.
Jos syntiä tehnyt veli katuu ja pyytää anteeksi, asia on kunnossa.
Jos hän ei kadu, ota todistaja.
Voitte yhdessä nuhdella häntä.
Ellei sekään tehoa, Jeesus käski ilmoittaa seurakunnalle.
Täytyykö siis loppuelämä matkustaa pitkin poikin -
kertomassa jokaiselle kristitylle veljen tekemästä vääryydestä?
Ei, Jeesus tarkoittaa paikallista seurakuntaa, -
ihmisryhmää, jolle voi puhua.
Se on tarpeeksi pieni, jotta se voi kuulla jäsentään.
Jeesus käytti seurakunta-sanaa kahdesti.
Ensimmäisessä kohdassa Hän tarkoitti yleistä seurakuntaa, -
kaikkia opetuslapsiaan.
Toisella kerralla Hän tarkoitti paikallista seurakuntaa, -
johon Jeesus oletti kaikkien kristittyjen kuuluvan.
On siis iso ja pieni seurakunta, ei mitään muuta.
Seurakunnalla ei tarkoiteta -
alueellista eikä kansallista organisaatiota.
Sitä käytetään vain yleisesti ja paikallisesti.
Opetuksessani teen eron yleisen seurakunnan -
ja paikallisen seurakunnan välillä.
Pysyttekö perässäni?
Sanon nyt jotakin, mikä ei nykyään ole suosittua.
Jokaisen uskovan täytyy kuulua kumpaankin, -
jos hän aikoo olla Uuden testamentin uskova.
Uskova kuuluu kristittynä maailmanlaajuiseen seurakuntaan.
Hän ei noudata Uuden testamentin opetuksia, -
ellei hän kuulu myös johonkin paikallisseurakuntaan, -
jossa hän voi jakaa asioitaan.
Tapaan yhä enemmän kristittyjä, -
jotka ovat pettyneitä seurakuntaan.
He haluavat kuulua yleiseen seurakuntaan.
He eivät kuulu paikalliseen seurakuntaan.
Oletteko tavanneet tällaisia ihmisiä?
He saattavat kokoontua pienryhmissä, -
mutta he eivät halua enää kuulua paikallisseurakuntaan.
He ovat pettyneet paikalliseen seurakuntaan.
He kokoontuvat perheen tai parin perheen kesken.
Se ei vielä täytä UT:n paikallisen seurakunnan merkkejä.
Se on liian pieni.
Voi kuulua liian pieneen tai liian isoon ryhmään, -
jotta sitä voisi kutsua seurakunnaksi.
Jos puoli tusinaa ihmistä rukoilee kodissa, -
se on yleinen seurakunta, koska he kuuluvat Kristukseen.
Se ei ole paikallinen seurakunta.
Joskus valtava joukko kristittyjä kokoontuu juhlimaan.
Billy Grahamin kokouksessa eteläkorealaisella lentokentällä -
oli miljoona kuulijaa.
Se oli yleinen seurakunta, ei paikallisseurakunta.
Paikallisseurakunnalle voidaan määritellä ihanteellinen koko.
Monet kristityt kuuluvat vain maailmanlaajuiseen seurakuntaan.
Toiset kuuluvat vain paikalliseen seurakuntaan.
He eivät tunne Kristusta eivätkä kuulu yleiseen seurakuntaan.
UT:n mukaan uskovan täytyy kuulua yleiseen seurakuntaan -
ja sopivan kokoiseen paikallisseurakuntaan.
Paikallisseurakunnassa uskova voi kokea yhteyttä.
Sen edessä uskova voi olla vastuussa Herralle.
Se voi Herran edessä huolehtia jäsenistään.
Tarkastelemme sitä seuraavaksi.
Kreikan "seurakuntaa" merkitsevä sana on "ekklesia".
Sana "ekklesia" koostuu kahdesta osasta.
"Ek" merkitsee "ulos" ja "klesia" merkitsee "kutsuttu".
Kreikassa sanaa käytettiin ihmisryhmästä, -
joka oli kutsuttu kodeistaan työskentelemään yhteisön hyväksi.
Jeesus valitsi tuon sanan: -
ulos kutsuttu asioiden hoitamista varten
Paikallisseurakunta hoitaa Jeesuksen, ei yhteisön, asioita.
"Ekklesia" muistuttaa hyvin paljon synagoga-sanaa.
Synagoga koostuu kahdesta sanasta.
"Syn" merkitsee "yhteen" ja "goge" merkitsee "tulla".
Yhteentuleminen, kokoontuminen
Seurakunta tarkoittaa siis aina kristittyjen ryhmää yhdessä.
Sana "yhdessä" esiintyy Apostolien teoissa hämmästyttävän usein.
Kristityn elämää leimaa yhteenkuuluvuus.
Kristityn elämää ei voi harjoittaa yksikseen.
Kristityn elämään kuuluu paljon sellaista, mitä me teemme yhdessä.
Se on yhteistä elämää.
Viimeksi kulunut vuosisata on ollut amerikkalaisen herätyksen vuosisata
Se korostaa melkein liikaakin yksilöllisyyttä.
Siinä pyritään pelastamaan yksilöitä.
Se on osa pakettia, mutta vain osa.
Jeesuksen toive, aie ja halu on tehdä meistä yhteinen rakennus.
Hän haluaa muodostaa uuden yhteisön Herralle.
Tarkoituksena ei ole vain pelastaa suuri joukko yksilöitä.
On tärkeää rakentaa yhteisö, yhteenkuuluvuus Herrassa.
Se on perustana pohdinnoilleni Uuden testamentin seurakunnasta.
Miten me rakennamme seurakunnan? Vastaus on: me emme voi.
Jos ajattelemme, että voimme rakentaa seurakunnan, -
emme ole ymmärtäneet oikein.
Jeesus sanoi: "Minä rakennan seurakuntani."
Apostolien teoissa on ihana jae, jossa sanotaan: -
"Herra lisäsi heidän yhteyteensä joka päivä niitä," -
"jotka saivat pelastuksen."
Jae kertoo, miten Jeesus rakentaa seurakuntaansa.
Se liittyy tiiviisti pelastukseen.
Monet kuuluvat paikallisseurakuntaan, -
mutta eivät yleiseen seurakuntaan, sillä he eivät tiedä pelastuksesta.
He ovat uskollisia paikallisseurakunnalleen.
He osallistuvat seurakunnan toimintoihin ja tukevat niitä, -
mutta se ei ole seurakunta.
Yleinen seurakunta koostuu niistä, joita pelastetaan.
Haluan korostaa pelastaa-verbin aikamuotoa.
Tässä ei sanota: "Herra lisäsi niitä, jotka olivat pelastuneet."
Hän lisäsi niitä, joita pelastetaan.
Käytämme pelastaa-sanaa aina menneessä aikamuodossa, -
ikään kuin se olisi kerran tapahtunut asia.
"Pelastuin 20 vuotta sitten." "Sunnuntaina tuli 7 pelastunutta."
Kuuluu sanoa: "Aloin pelastua silloin ja silloin."
"Sunnuntaina tuli 7, jotka lähtivät pelastuksen tielle."
Pelastuminen on UT:ssa prosessi.
Kukaan meistä ei ole vielä täysin pelastunut.
En ole pelastunut. Olen alkanut pelastua.
Olen lähtenyt pelastuksen tielle. Olen yhä matkalla.
Los Angelesissa on kirkko, jolla on ihana nimi "Seurakunta matkalla".
Se ei ole seurakunta, joka on perillä.
Aluksi seurakuntaa kutsuttiinkin nimellä "tie".
"Olen matkalla. Minua pelastetaan."
Yleensä asia menee perille, kun sanon, -
että vaimollani on vaikeuksia uskoa erästä asiaa opetuksessani.
Se saa hänet epäröimään.
Tuo asia on se, että eräänä päivänä hänen miehensä on täydellinen.
Vaimoni sanoo: "Sitä on mahdoton uskoa kokemusten perusteella."
"Jos asetan uskoni Jumalan lupauksiin," -
"uskon, että eräänä päivänä aviomieheni on täydellinen."
Uskon samaa hänestä, mutta se onkin helpompaa.
En ole pelastunut, ennen kuin olen täydellinen, -
kaikki synnin rippeetkin ovat poissa, -
olen muuttunut Jumalan kuvaksi -
ettekä näe eroa minun ja Jeesuksen välillä.
Sinä päivänä huudan: "Kerran pelastettu, aina pelastettu!"
En aio sanoa sitä yhtään aiemmin.
Kerran pelastettu viittaa siihen, että ihminen on täydellinen -
ja että Jumala on saattanut loppuun aloittamansa työn.
Seurakunta ei siis koostu pelastuneista, -
vaan ihmisryhmästä, jota pelastetaan.
He eivät ole täydellisiä.
Jos löydät täydellisen seurakunnan, älä liity siihen, -
muuten turmelet sen.
Kun kristityt perustavat uusia seurakuntia, -
he haluavat niiden olevan täydellisiä.
Jos perustaa seurakunnan vanhoista kristityistä -
eikä uusista käännynnäisistä, -
vanhat kristityt tuovat mukanaan -
ajatuksen täydellisestä seurakunnasta.
Pian käy ilmi, etteivät he eivätkä heidän ajatuksensa ole täydellisiä.
Olemme epätäydellisiä ihmisiä matkalla täyteen pelastukseen.
Emme saa vaatia toisiltamme enempää kuin mihin meillä on oikeus
Saamme olla huolissamme, elleivät ihmiset kasva armossa, -
mene eteenpäin kristittyinä -
eivätkä lainkaan muutu vuosien vieriessä.
Jos ainoa pyrkimys on saada ihmisiä pelastumaan ja tulemaan sisälle, -
seurakunta saattaa kyllä kasvaa.
Kasvu johtuu vain siitä, että ihmisiä tulee enemmän kuin lähtee.
Oikeanlainen kasvu on laadullista ja määrällistä.
Uudessa testamentissa rohkaistaan kasvamaan Kristuksessa Jeesuksessa.
Kun ihminen aloittaa pelastuksen tiellä, -
seurakunnan tehtävä on vasta alkanut.
Seurakunnan on valmisteltava ihmiset tulevaisuutta varten.
Uuteen maahan ja taivaaseen pääsevät vain täydelliset.
Muuten he turmelevat sen.
Seurakunta koostuu siis kristityistä, joita pelastetaan.
He ovat matkalla.
On ratkaisevan tärkeää, miten pelastuksen tie aloitetaan.
Jos seurakunta ottaa vastaan ne, jotka alkavat pelastuksen tiellä, -
mistä se alkaa?
Tässä kohdassa on todettava, -
että valtiokirkon ja joidenkin siitä syntyneiden kirkkojen -
sekä UT:n seurakunnan välillä on valtaisa ero.
Jos valtiokirkon jäseneltä kysyy, milloin pelastuminen alkaa, -
vastaus kuuluu: vauvana saadusta kasteesta.
Siitä lähtien ihmistä pidetään seurakunnan jäsenenä.
Kävivätpä he vain ripillä, vihillä ja haudattavana -
tai joka sunnuntai.
Uuden testamentin seurakuntaa ei voi rakentaa sillä tavalla.
Uuden testamentin pelastustie ei näet ala kasteesta.
Se alkaa aina parannuksenteosta.
Minusta ketään ei saisi ottaa seurakunnan jäsenyyteen, -
ennen kuin hän on tehnyt parannuksen -
ja tehnyt tekoja, jotka todistavat kääntymyksestä.
Lainaan Paavalin tekstiä, -
josta en ole kuullut kenenkään muun saarnaajan saarnaavan.
Tuo raamatunpaikka alkaa näillä sanoilla: -
"En voinut olla tottelematta taivaallista näkyä".
Kuinka moni tunnistaa tämän raamatunpaikan?
Mitä Paavali sanoo seuraavaksi?
En ole tavannut kristittyä, joka osaisi jatkaa.
En voinut olla tottelematta taivaallista näkyä, niinpä... mitä?
En yritä saada teitä kiikkiin, mutta useimmat eivät osaa jatkaa.
Paavali jatkaa: "Saarnasin pakanoille parannusta" -
"ja kääntymystä Jumalan puoleen," -
"ja että he tekisivät tekoja, joissa heidän parannuksensa näkyy."
Siitä ei saarnata, koska jäsenyyden perusta ei ole -
parannuksen teko ennen Jeesuksen vastaanottamista.
Johannes Kastaja sanoi: "Tee parannus ja usko."
Jeesus sanoi: "Tee parannus ja usko."
Helluntaipäivänä Pietari sanoi: "Tee parannus ja ota kaste."
Pelastuksen lähtökohta on parannuksenteko.
Hyvän seurakunnan saa rakentamalla se niiden varaan, -
jotka ovat tehneet parannuksen ja tekevät tekoja, joissa se näkyy.
En ole tavannut seurakuntaa, joka on ottanut sen jäsenyyden ehdoksi.
Se on Uuden testamentin seurakunta.
Ihmiset ovat kääntyneet pois synnistä Jumalan puoleen.
Se on kaiken perusta, mutta silti me hylkäämme sen.
Sanomme: "Jos uskot Jeesukseen, olet tervetullut."
Ei, tee parannus ja usko.
Jos tunnet opetukseni ja kirjani "Normaali kristillinen syntymä", -
seuraavat askeleet ovat vesikaste ja Pyhän Hengen vastaanottaminen.
Kun perustetaan Uuden testamentin seurakunta, -
täytyy päättää, mikä on jäsenyyden perusta.
Onko se yksi, kaksi tai kolme neljästä vai kaikki neljä?
Se on iso kysymys. En anna vastausta.
Meidän täytyy puntaroida sitä.
Toivotammeko tervetulleeksi parannuksen tehneet?
Vai parannuksen tehneet Jeesukseen uskovat?
Vai parannuksen tehneet, Jeesukseen uskovat kastetut?
Vai vaadimmeko myös Pyhällä Hengellä täyttymistä?
Mikä lähtökohtamme onkin, -
toivottaisin tervetulleeksi seurakuntaan jokaisen, -
joka on tehnyt parannusta synneistään -
ja kääntynyt Jumalan puoleen.
Sen jälkeen neuvoisin välittömästi täyttämään kolme muutakin ehtoa.
Minusta ne ovat uskontien välttämättömät ensiaskeleet.
Kuinka uskova voisi päästä eteenpäin ilman Pyhää Henkeä?
Siksi uskon, että kaste on olennaista pelastuksessa.
En tarkoita pelastumista Helvetistä.
Jeesus ei tullut pelastamaan meitä Helvetistä. Se on lisäetu.
Jeesus tuli pelastamaan meidät synneistämme.
Hän tuli puhdistamaan meidät.
Hän tuli antamaan uuden puhtaan alun, jonka saamme vesikasteessa.
Se antaa puhtaan omantunnon.
Se on osa pelastusta ja prosessia.
Jos sanomme, ettei sitä tarvita pelastukseen, -
torjumme jonkin, jonka Herra antoi avuksi pelastusprosessissa, -
jotta tulisimme hyviksi kristityiksi.
Nuo neljä askelta ovat minusta ehdottoman tärkeitä, -
jotta pelastuisimme synneistämme -
ja pääsisimme pelastuksen tiellä eteenpäin kohti täydellisyyttä -
ja täydellistä pelastumista.
Olen jo maininnut, ettei valtiokirkko voi edellyttää sitä.
Valtiokirkon täytyy aloittaa vauvojen kastamisella -
ja uskoa, että kaste asettaa lapset pelastuksen tielle.
Se sivuuttaa parannuksen tai lykkää sen tuonnemmaksi.
Uudessa testamentissa se on aina ensimmäinen askel tiellä.
Uskon, että seurakunnat olisivat vahvempia, jos vaatisimme sitä.
Seuraavaksi pohdin, minkä kokoinen UT:n seurakunnan pitäisi olla.
Haluan perustella asiaa.
Tulin vuosia sitten siihen lopputulokseen, -
että jokainen kristitty tarvitsee kolme erikokoista ryhmää, -
jotta hän voisi kasvaa ja vaeltaa pelastuksen tiellä.
Ensimmäistä ryhmää kutsumme soluksi.
Se on pienryhmä, joka kokoontuu yhteen rukoilemaan ja kasvamaan.
Solu ei ole kuitenkaan seurakunta.
Toisessa ääripäässä ovat isot tilaisuudet ja juhlat.
Ne ovat hyödyllisiä ja arvokkaita kristitylle.
On hienoa olla suuren väkijoukon mukana.
On innoittavaa ajatella, etten ole yksin.
Ympärilläni on satoja kristittyjä.
Kääntymättömät saavat vaikutelman, että kristittyjä on paljon -
ja että heihin kannattaa liittyä.
Solu on tärkeä keskinäisen yhteyden ja palvelun kannalta.
Myös juhlat ovat hyödyllisiä.
Kumpikaan niistä ei hoida paikallisen seurakunnan virkaa.
Molemmat kuuluvat Kristuksen yhteiseen seurakuntaan, -
mutta niiden välille tarvitaan jotakin.
Painimme tämän asian kanssa seurakunnassamme.
Meillä oli tuhat aikuisjäsentä, lisäksi lapsia. Meillä oli 45 solua
Ihmiset kokoontuivat rukoilemaan ja palvelemaan toinen toistaan.
Solun ja ison kokoontumisen välille jäi aukko ja puute.
Haluan käsitellä tätä aihetta seuraavassa jaksossa.
Mitä me tarvitsimme?
Tarvittiin paikallista seurakuntaa.
Jatketaan siitä ensi kerralla.
Suomennos: Marianne Tenetz