o
Israel Uudessa Testamentissa. Roomalaiskirjeet luvut 9, 10 ja 11.
Osa 2: Israel, uppiniskainen kansa (Room. 9:30-10:21)
Puhujana David Pawson.
Toinen osa kolmen puheen sarjasta, joka pidettiin -
Jerusalemissa Lehtimajan juhlan aikaan v. 2002.
Minulla on jälleen ilo esitellä puhujamme David Pawson.
Hänen tulkintansa Jumalan sanasta on lahja, jota pidän -
erittäin tärkeänä näinä päivinä.
Älkää unohtako näitä ääninauhoja, niissä kerrotaan islamista -
ja sen kristilliselle kirkolle tuomista haasteista.
Älkää menkö kotiin ilman sitä! On tärkeää, että hankitte nauhan.
Kiitos, että tulitte. Aloitetaan rukoilemalla.
Isä, kiitämme Sinua uudesta päivästä ja uudesta aamusta.
Pyydämme siunaustasi, voiteluasi ja läsnäoloasi.
Pyydämme Sinua myös siunaamaan palvelijasi, -
joka jälleen tuo meille sen, minkä olet hänen sydämeensä laittanut -
koskien Roomalaiskirjeen lukuja 9, 10 ja 11.
Auta meitä kaikkia, Herra, kuulemisessa ja saarnaamisessa.
Salli meidän kuulla Jumalan sanaa, omaksua Jumalan sana, -
elää Jumalan sanasta ja toimia Jumalan sanan mukaan.
Siunaa siis Davidia ja ole hänen kanssaan. Jeesuksen nimeen, aamen.
Hyvät naiset ja herrat: David Pawson!
Kuinka moni ei ollut paikalla eilen?
Varsi moni. Entäpä kuinka moni oli paikalla eilen, muttei ole tänään?
Sepä rohkaisevaa! Ei kukaan.
Saan usein kuulla puheeni jälkeen:
"Annoit meille jotain ajateltavaa."
Sävy on aina hieman moittiva, aivan kuin hän sanoisi:
"En tullut kristilliseen kokoukseen ajattelemaan!"
Suurin tutkimaton alue maailmassa on korvien välissä.
"Rakasta Jumalaa koko mielestäsi."
Varoitan teitä: Tämän päiväinen luento -
tulee venyttämään pienet aivonne äärimmilleen.
Luennon jälkeen teillä voi olla enemmän kysymyksiä kuin vastauksia.
Jotkut teistä voivat jopa miettiä, miksi tulitte koko juhlaan.
Heräsin klo 3 aamuyöllä painis- kelemaan näiden lukujen kanssa.
Ne ovat syvällisiä.
Kun aloitin saarnaamisen, joku neuvoi minua:
"Paini suurten teemojen kanssa, vaikka ne hämmentävät sinua."
Hän tarkoitti, ettei kannata kahlata Jumalan sanan matalikoissa.
Tartu syvällisiin totuuksiin, jotka Jumala on meille ilmoittanut.
Tutustuimme pikaisesti lukuun 9 eilen aamulla, ja nyt jatkamme.
Paavali kirjoitti roomalaiskirjeen -
käsitelläkseen antisemitismin siemeniä ja korvausteologiaa.
Ne olivat hivuttautuneet Rooman kirkkoon niiden 12 vuoden aikana, -
jolloin Roomassa ei ollut lainkaan juutalaisia.
Claudius oli ajanut heidät pois ja Nero kutsui heidät takaisin.
Sekä ei-uskovat että uskovat juutalaiset tulivat takaisin.
Uskovat juutalaiset eivät olleet tervetulleita Rooman kirkkoon.
Heitä pidettiin Jumalan hylkääminä.
"Me olemme nyt Jumalan valittuja, olemme uusi Israel."
He olivat tehneet väärän teologisen johtopäätöksen, -
kun juutalaiset ajettiin pois Roomasta. He luulivat Jumalan -
tehneen sen. Tämä oli hylännyt valitun kansansa ja nyt -
pakanat olivat Hänen kiintymyksensä ja suunnitelmiensa kohde.
Tämä on vainonnut kristillistä kirkkoa 2000 vuoden ajan.
Paavali ymmärsi vaaran, joka aiheutuisi kahdesta kirkkokunnasta:
Juutalaisten ja pakanoiden kristillisestä kirkosta.
Meidän ei pitäisi koskaan kutsua juutalaisia kristityiksi.
Mutta tiedätte, mitä tarkoitan.
Paavali näki jakaantumisen vaarat.
Hän oli jo kuullut Aquillalta ja Priscillalta kasvavasta kireydestä.
He anelivat: "Tule Roomaan, Paavali, ja selvitä asiat."
Mutta hän oli menossa Jerusalemiin.
Kestäisi kuukausia, jopa vuoden tai kaksi ennen kuin hän voisi tulla.
Mitä hän voisi tehdä? Kirjoittaa kirjeen.
Hyvin pitkän kirjeen. Kestää kauan, ennen kuin hän pääsee itse asiaan.
Hän ei ole heidän Isänsä eikä ystävänsä. He eivät tunne häntä.
Hänen täytyy mennä ajassa kauas taaksepäin -
ja saavuttaa heidän luottamuksensa.
Luvuissa 1-8 hän sanoo, että Jumalan edessä -
juutalaiset ja pakanat ovat yhtä ja samanarvoisia.
Kummatkin olette syntisiä, kummatkin vanhurskautettuja -
uskon kautta, kummatkin Aabrahamin poikia.
Teidän molempien pitää elää Pyhän Hengen vapaudessa, -
eikä luisua pakanoiden vapauksiin tai juutalaisten legalismiin.
Niin pääsemme lukuun 8, jossa Paavali pääsee itse aiheeseen.
Hän voi nyt käsitellä suoraan pakanoiden ylimielisyyttä.
Siihen liittyy myös juutalaisten halveksunta.
Hän aloittaa avaamalla sydämensä ja kertomalla totuuden.
Hän tietää, että sitä on vaikea uskoa (Room. 9:1-5), ja pyytää -
Isän, Pojan ja Pyhän Hengen todistamaan, ettei valehtele.
"Minulla on sydämessäni lakkaamaton tuska juutalaisten puolesta."
Tässä vaiheessa hän ei vielä kerro miksi.
Hän jatkaa kertomalla niistä etuoikeuksista, -
joita juutalaisilla oli ja joista he luopuivat.
Heillä oli patriarkkoja, temppeli, laki ja liitto Jumalan kanssa.
Millään muulla kansalla ei ollut niitä.
Lopuksi Jumala antoi heille vielä kaikkein suurimman asian:
Juutalaisen messiaan, ikuisesti ylistetyn Jumalan.
Tällöin he kääntyivät pois.
He eivät uskoneet Hänen olevan Jumala ja ristiinnaulitsivat Hänet.
Salman Rushdie on saanut havaita saman.
Muslimien ja juutalaisten lakien mukaan -
jumalanpilkasta seuraa kuolemanrangaistus.
Sen lain takia Jeesus Kristus ristiinnaulittiin.
Mutta Hän puhui totta väittäessään olevansa Jumala.
Kaikki tämä vaikutti erehdykseltä, Jumala oli epäonnistunut.
Hänen ei olisi pitänyt valita juutalaisia.
He pettivät Jumalan. Hänen olisi pitänyt valita pakanat.
Näin pakanat ajattelivat Rooman kirkossa.
Mutta sen lisäksi että Israel petti Jumalan, Jumala petti Israelin.
Hän ei kyennyt pitämään heitä, vaan menetti heidät.
Hän siis rikkoi liiton ja lupauksensa.
Näin pakanalliset saarnaajat Roomassa väittivät.
Paavali sanoo: "Olette väärässä."
Paavali esittää väittämän korjatakseen heitä.
En ole koskaan kuullut siihen viitattavan tässä juhlassa, -
tai missään kristillisten sionistien kokouksessa.
Se on täysin päinvastainen kuin useat sionismin olettamukset.
Hän sanoo, ettei Jumala epäonnis- tunut, kyseessä ei ollut virhe.
"Eivät kaikki israelilaiset kuulu tosi Israeliin." (Room. 9:6)
Yksinkertaistaen: kaikki juutalaiset eivät ole Israel.
Se kääntää kaiken ylösalaisin.
Ihmiset käyttävät sanaa Israel niin löyhästi nykyään.
"Rakastan Israelia" tai "Me tuemme Israelia".
Haluaisin kysyä heiltä: "Ketä tarkoitatte?"
"Puhutteko Israelista maallisessa vai jumalallisessa mielessä?"
"Käytättekö nimeä niin kuin ihmiset vai niin kuin Jumala?"
Katsotaanpa miten kristityt käyttävät termiä Israel.
Monet käyttävät sitä maantieteellisenä terminä:
"Oletko käynyt Israelissa?" Mitä he tarkoittavat?
He tarkoittavat Walesin kokoista paikkaa Lähi-idässä.
"Pidin Israelista paljon." He puhu- vat maantieteellisestä Israelista.
Se ei ole Jumalan Israel.
Jotkut käyttävät termiä Israel poliittisessa mielessä.
He viittaavat moderniin valtioon nimeltä Israel.
Tukiessaan Israelia he tukevat poliittista valtiota.
Sekään ei ole Jumalan Israel, mutta monet sotkevat ne.
Jotkut menevät syvemmälle käyttäen sitä kansallisessa mielessä.
He tarkoittavat israelilaisia, Israelin valtion kansalaisia.
"Rakastamme Israelia" ja "Tuemme Israelia" tarkoittavat, -
"Tuemme israelilaisia." Sekään ei ole Jumalan tapa ajatella.
Jotkut käyttävät termiä Israel rodullisessa mielessä.
He tarkoittavat kaikkia juutalaisia.
Ei vain Israelissa asuvia, vaan enemmistöä, joka asuu muualla.
Vain kolmasosa juutalaisista asuu täällä, loput muualla.
New Yorkissa asuu yhtä monta juutalaista kuin täällä.
Tuplasti enemmän on hajaantunut ympäri maailmaa diasporassa.
Kun sanotte rakastavanne tai tukevanne Israelia, -
tarkoitatteko kaikkia maailman juu- talaisia oma maanne mukaan lukien?
Sekään ei ole Jumalan käsitys.
Ihmisten määritelmä Israelista ei ole Jumalan Israel (Room. 9:6-9).
"Eivät kaikki israelilaiset kuulu tosi Israeliin."
Pohditaanpa tätä hieman. Kehen hän viittaa israelilaisilla?
Tietenkin Jaakobiin, mutta vasta sen jälkeen kun Jumala oli -
kamppaillut hänen kanssaan, tehnyt hänestä prinssin -
ja 12 lapsen isän, joista tuli Israelin 12 heimoa.
Jumala muutti hänen nimensä Israeliksi (1. moos 32:28).
Paavali varmasti tarkoittaa myös 12 heimoa ja koko kansakuntaa.
Hän ei viittaa pelkästään Jaakobin jälkeläisiin, vaan myös -
näiden jälkeläisiin. He kaikki eivät muodosta tosi Israelia.
Jumalan mukaan osa juutalaisista kuuluu Israeliin, osa ei.
On tärkeää ymmärtää tämä: Kun Jumala käyttää nimeä Israel, -
Hän ei viittaa maahan, poliittiseen valtioon, kaikkiin israelilaisiin -
tai kaikkiin maailman juutalaisiin. Hän viittaa vain joihinkin heistä.
Hän on valinnut Israelin jälkeläisistä ne, -
jotka kuuluvat Hänen Israeliinsa.
Meidän tulee ajatella Israelia Jumalan ehdoilla -
ja nähdä se Hänen silmillään, -
ei niin kuin maailma sen nykyään näkee.
Alusta lähtien oli selvää, etteivät kaikki valitun kansan jälkeläiset -
kuulu Hänen Israeliinsa. Tämän väittämän jälkeen Paavali -
palaa alkuun, Abrahamiin. Abrahamilla oli 8 poikaa.
Vain yksi heistä oli Israel. Ensin tuli Ismael, haureuden seurauksena.
Tuohon aikaan oli yleistä olla yhdynnässä orjattaren kanssa, -
jos vaimo ei voinut saada lapsia. Abraham toimi tavan mukaan.
Seurauksena syntyi Ismael, joka ei ollut Jumalan lapsi.
Mutta tämä ei johtunut siitä, että hän oli äpärä.
Kun Saara kuoli, Abraham avioitui Keturan kanssa (1. Moos. 25:1-4).
Hän sai vielä 6 poikaa, eikä kukaan heistä kuulunut Jumalan Israeliin.
Vain yksi Abrahamin pojista kuului Jumalan lapsiin, loput 7 eivät.
Jos luulette tämän johtuneen siitä, että Ismael oli äpärä, -
niin seuraava sukupolvi oikaisee tuon harhaluulon.
Iisak sai kaksoset, jotka olivat aviolapsia.
Vaikka he olivat kaksosia, eivät siis velipuolia, -
vain toinen oli Jumalan Israel ja toinen ei.
Paavali viittaa Vanhaan Testamenttiin:
"Jaakobia minä rakastin, mutta Esauta vihasin." (Room. 9:13)
Jumalalle rakkaus ja viha eivät ole tunteita, vaan tekoja.
Joihinkin ollaan yhteydessä, toisiin ei.
Siksi Jeesuskin sanoi: "Jos joku ei ole valmis luopumaan -
isästään ja äidistään, hän ei voi olla minun opetuslapseni."
Tätä on tulkittu väärin laajalti. Se tarkoittaa, että jos Herrasi -
haluaa yhtä ja vanhempasi toista, luovut vanhemmistasi, ja toimit -
Herran tahdon mukaan. Sitä on rakkaus ja viha raamatun termein.
Me pidämme niitä tunteina, mutta näin ei ole.
Kaksosista Jumala valitsi toisen, mutta ei toista.
Sillä, millaisia heistä tuli myöhemmin, ei ollut merkitystä.
Esausta tuli paha ja Jaakobista hyvä, mutta se ei ollut syy.
Jaakob oli yhtä paha kuin Esau, ellei pahempi.
Hän ei valitse sitä veljeä, joka olisi luonnollinen vaihtoehto.
Vanhempi veli oli aina se, joka jatkoi isän työtä ja peri hänet.
Jumala valitsee ihmisiä, jotka ovat vailla ansiota tai kunniaa.
Hänestä on mukavaa tehdä vähäpätöisyyksistä jotakin.
Hän pitää siitä, että voi antaa heille, joilla ei ole mitään.
Alusta asti kaikki jälkeläiset eivät ole olleet Jumalan.
Eivätkä myöskään kaikki Israelin jälkeläiset kuulu tosi Israeliin.
Suhtautukaa siis Israeliin samoin kuin Jumala.
Jumalan Israeliin kuuluvat ne, -
jotka Jumala valitsi juutalaisten joukosta.
He vastasivat Hänen valintaansa oikealla tavalla.
Juutalaisten valinta ei ollut valintaa pelastukseen, -
vaan palveluun. Tämä on tärkeä huomio.
Jumalan valinta ei johtanut ikuiseen pelastukseen, -
vaan maalliseen palveluun. Hän tarvitsi edustajia, -
välikappaleita, välittämään ilmoituksensa koko maailmalle, -
ja joiden kautta Hän voi siunata kaikki muut.
Tämä oli Hänen alkuperäinen valintansa.
Meidän tulisi muistaa se aina kun näemme sanan 'vaalit', -
tai 'ennaltamäärätty'. Sitä tulemme käsittelemään tänään, -
ja siinäpä vasta aivojumpan aihe!
Niistä, jotka vastasivat Hänen valintaansa -
luottavaisesti ja kuuliaisesti, tuli Hänen Israelinsa.
Abraham vastasi uskoen, niin teki myös Iisak.
Myös Jaakob teki niin, vaikka Jumala joutui taistelemaan -
hänen kanssaan ja Jaakob ontui lopun elämäänsä.
Ontuvasta Jaakobista oli enemmän hyötyä Jumalalle, -
kuin siitä vahvasta nuoresta miehestä, joka yritti käydä kauppaa
Jumalan kanssa. (1. Moos. 28:20-22)
"Tuon sinulle kymmenykset, jos saan palata turvallisesti isäni luo."
Jumala ei reagoi kaupankäyntiin.
"Herra, jos tekisit noin niin minä teen näin!"
Tunnen monia tuollaisia ihmisiä. Sotilaat maailmansodissa lupasivat:
"Herra, jos pääsen kotiin perheeni luo, käyn kirkossa joka sunnuntai."
Se on Jaakobin kaltaista käytöstä.
Hän luuli voivansa käydä kauppaa Jumalan kanssa.
Hän luuli voivansa kiristää Jumalaa, jotta tämä auttaisi.
Jumala odottaa oikeaa hetkeä, ja Jaakob on heikko.
Jumala murtaa tämän miehen. "Nyt voit olla Israelini."
Siitä lähtien Jaakobin jälkeläiset, jotka ovat vastanneet Jumalan -
kutsuun luottavaisesti ja kuuliaisesti, ovat Hänen Israel.
Aihe ei ole vielä loppuunkäsitelty. Jatkamme huomenna luvusta 11.
Yleensä kun käytämme termiä Israel, emme käytä sitä Jumalan tavoin.
Se ei ole Hänen määritelmänsä. Jatketaanpa eteenpäin.
Olemme nähneet Paavalin epätoivon.
Olemme nähneet arvokkaan perinnön, jonka Jumala heille antoi, -
sekä Israelin todellisen identiteetin, -
joka on paljon pienempi kuin mitä maailma ajattelee.
Haluan vakuuttaa teille, ettei Jumala ole epäonnistunut.
Hän ei vain tarvitse heitä kaikkia toteuttamaan tahtoaan.
Jumalaa ei kiinnosta isot joukot. Gideon sai huomata sen!
Jumala saa enemmän aikaan muutaman omistautuneen miehen avulla, -
kuin koko kansan avulla. Ymmärrättekö tämän?
Jumala on saavuttanut päämääränsä valittujen kautta Israelissa.
Hän on täyttänyt lupauksensa! Ei ison väkijoukon avulla, -
vaan niiden valittujen kautta, jotka vastasivat Hänen kutsuunsa.
Sama pätee yhä. Viimeisen 2000 vuoden aikana on aina ollut -
joukko juutalaisia, jotka vastaavat Jumalalle luottaen ja kuuliaisesti.
He ovat Hänen Israelinsa.
Pankaa merkille, että Jumala on se, joka tekee valinnan.
Hän tekee aloitteen.
Jumalan kutsuun liittyy kaksi näkökulmaa: Jumala, joka kutsuu, -
ja ihmiset, jotka vastaavat kutsumalla Häntä apuun.
Molemmat mainitaan Apostolien tekojen luvussa 2.
Pietari kertoo, kuinka Jumala vuodattaa Pyhän Hengen kaikkiin, -
keitä ikinä Hän kutsuu. Lisäksi Pietari mainitsee, että:
"Joka huutaa avuksi Herran nimeä, se pelastuu."
Jumalan Israeliin tarvitaan kaksi kutsua:
Jumalan kutsu, Hänen valintansa, sekä avunpyyntö takaisin.
Nyt käsittelemme Israelin Jumalaa.
Olemme puhuneet Jumalan Israelista, joka ei ollut sitä, mitä luulimme.
Nyt on siis vuorossa Israelin Jumala.
Paavali puhuu Jumalan mielivallasta ja valinnanvapaudesta.
Jumalan mielivalta, jos mikä, loukkaa ihmisten ajattelua.
Koemme loukkaavaksi sen, että Jumala saa valita kansansa.
Haluamme määrätä itse, haluamme olla vastuussa.
Paavali käy nyt teodikean ongelman kimppuun.
Hän pyrkii osoittamaan, että Jumala on oikeudenmukainen.
Hän perustelee Jumalan tekoja ihmisille.
"Jumalalla on täysi oikeus tehdä valintoja."
"Hänellä on enemmän vapauksia kuin meillä."
Synnin olemus on sanoa Jumalalle:
"Ei niin kuin Sinä tahdot, vaan niin kuin minä!"
"I did it My Way" on kaikkien syntisten kansallislaulu!
Olin kerran Berliinissä Cliff Richardin kanssa.
Olen kastanut hänet, ja hän kuuluu seurakuntaamme.
Hän lauloi ihanan laulun nimeltä: "I did it His Way"!
Kaikki rakastivat sitä. Hän oli sanoittanut laulun itse.
Sävel oli tietenkin lainattu, mutta hän muutti sanat.
Valitettavasti hän lauloi sen vain kerran, koska sai sitten kuulla, -
ettei hänellä ollut oikeuksia käyttää sävelmää.
Laulua ei siis ole koskaan kuultu muualla kuin siinä tilaisuudessa.
Tunnen Cliffin hyvin ja hän tekee niin kuin Herra tahtoo.
Jumalalla on vapaa tahto.
Haluamme tuntea olevamme vastuussa maailmasta.
Me teemme valinnat! Mutta se on Hänen maailmansa.
Kun Hänen Poikansa sanoi: "Älköön toteutuko minun tahtoni, -
vaan sinun" tuli pelastuksemme mahdolliseksi.
Paavali odottaa reaktiota siihen, että Jumala valitsi Jaakobin -
eikä Esauta, ja Iisakin eikä seitsemää muuta.
Hän pelkää ihmisten pitävän sitä epäreiluna.
Minulla on 3 lasta, 2 heistä on vielä maan päällä ja 1 taivaassa.
He oppivat sanomaan erään asian, jota emme olleet opettaneet heille.
"Toi ei oo reiluu!" En tiedä mistä he oppivat sen.
Jotkut ihmiset sanovat niin koko elämänsä ajan.
Eräs mies oli sairaalassa ja pyysi tavata papin. He soittivat minulle.
Sanoin, etten ole pappi, mutta olen pastori, ja lupasin tulla.
Mies makasi sängyssä ja kysyin: "Miksi haluat tavat papin?"
Hän vastasi: "Miksi Jumala on tehnyt minulle tämän?"
"Tehnyt mitä?" kysyin. "Olen sairaalassa!"
"Olen elänyt säädyllisesti, olenko muka ansainnut tämän?"
"Kuinka vanha olette?" "92."
"Ettekä ole koskaan ollut sairaalassa?"
"En koskaan, olen elänyt säädyllisesti!"
Kysyin, kauan hän joutuisi olemaan sairaalassa.
"10 päivää!" Siinä hän oli, nättien tyttöjen hoivaamana.
Useimmat miehet antaisivat oikean kätensä siitä hyvästä!
Hän jatkoi: "Se ei ole reilua!"
Nauratte hänelle, mutta tapaan hänenlaisiaan joka päivä.
Miksi? Miksi Jumala vei lapseni? Miksi Jumala rikkoi avioliittomme?
Miksi Hän antaa terroristien jatkaa toimiaan? Se ei ole reilua!
Sitä kuulee kaikkialla.
Tietenkään ei ole reilua, kun Jumala tekee valintoja.
Mutta Paavalilla on väittämä Jumalan oikeamielisyydestä.
Se pohjustaa sitä, mitä hän aikoo sanoa myöhemmin.
"Mikään Herralta saamamme ei ole ansaittua, vaan Hänen laupeuttaan."
Vaimoni opetti minulle aikoinaan pahan tavan.
Hän ei pääse aamuisin liikkeelle ilman teekupillista.
Hän tarvitsee päivittäisen annoksensa.
Jos herättyäni tunnen oloni kristityksi, menen keittämään teen.
Jos en tunne oloani kristityksi, odotan, että hän tekee sen!
En useinkaan tunne itseäni kristityksi niin aikaisin aamusta!
Kun menen alas, haen ulko-ovelta 2 valkoista esinettä...2 pulloa.
Maito tuodaan meillä ovelle. Otan pullot, menen sisään, -
ja mieleeni tulee aina Valitusvirsien kohta 3:22-23.
"Joka aamu Herran armo on uusi." Kiitän Jumalaa Hänen armostaan!
Kiitän Jumalaa siitä, että saan olla terve. En ansaitse sitä.
Se on armoa, ei mikään itsestäänselvyys.
Minulla on työpaikka ja työtä, sekin on armoa.
Minulla on katto pään päällä, oma pieni talo - se on armoa!
"Joka aamu Herran armo on uusi."
Jos Jumala antaisi minulle ansioni mukaan, teillä ei olisi opettajaa.
Sen lisäksi huoneessa ei olisi ketään muuta.
"Herran armoa on se, että vielä elämme."
Siksi jokaisen tulisi saada Jumalalta ansionsa mukaan.
Se pelottaa minua. En halua saada ansioni mukaan.
Armo on täysin armahtajan hallinnassa.
Jos se ei ole ansaittua, kellään ei ole oikeutta siihen.
Jos Jumala valitsee kenet armahtaa, se ei ole väärin.
Hän on antanut kaikille oikeutta ja tulee tekemään niin.
Vertaus työmiehistä viinitarhassa on eräs lempivertauksistani.
Viinitarhan isäntä teki oikein kaikkia kohtaan. Hän maksoi -
kaikille päiväpalkan, vaikka jotkut olivat työskennelleet vain tunnin.
Hekin saivat palkan koko päivästä. Se on laupeutta.
Kukaan ei kärsinyt vääryyttä, mutta isäntä päätti antaa -
enemmän joillekin, jotka eivät sitä ansainneet.
Koko päivän töitä tehneet sanoivat: "Eihän tuo ole reilua!"
Isäntä vastasi: "Kai minä saan omallani tehdä mitä haluan?"
Jos maksan toisille enemmän kuin he ansaitsevat, ei se ole vääryyttä.
"Olen enemmän kuin reilu, en vähemmän!"
Sellainen Jumala on. Meidän pitää lakata riitelemästä -
kenen armahtaminen on oikein ja kenen väärin.
Kukaan meistä ei ansaitse sitä. Kenelläkään ei ole siihen oikeutta.
Jumala valitsee, kuka saa armon.
Sekä Vanhassa että Uudessa Testamentissa sanotaan, -
ja Paavali siteeraa 5. Mooseksen kirjaa (Room. 9:15):
"Minä armahdan kenet tahdon."
Jumala ei rakasta juutalaisia siksi, että he ovat rakastettavia.
Älkää luulko niin! Jos muutatte tänne, uskotte minua.
Monet pitävät arabeja miellyttävämpinä.
Juutalaiset ovat hankalampia, sen huomaa postikonttorin jonossa!
Jumala rakastaa heitä koska Hän rakastaa heitä.
Jumala ei rakasta teitäkään siksi, että olette rakastettavia.
Hän rakastaa teitä koska Hän rakastaa teitä.
Hän armahtaa teidät koska "armahdan kenet tahdon." (2. Moos. 33:19)
Katsokaa asioita Jumalan näkökulmasta!
Lihallinen mieli väittelee Jumalan kanssa vaistomaisesti, -
ja sanoo Häntä epäreiluksi ja epäoikeudenmukaiseksi.
Paavalin pitää käsitellä tätä asiaa.
Ei ole reilua valita joitakin, mutta ei kaikkia.
Paavali jatkaa: "Jumala paaduttaa kenet tahtoo." (Room. 9:18)
"Hänellä on täysi oikeus osoittaa laupeutta toisille, -
ja olla ankara toisille." Tästä hänen kuulijansa eivät pidä.
Aiemmin hän kirjoitti: "Mitä me tähän sanomme?"
Nyt hän osoittaa sormella: "Joku teistä väittää sitä epäreiluksi!"
Hän on kuullut samat syytökset niin monta kertaa aiemmin.
Hän tietää mitä he ajattelevat, ja osaa odottaa vastustusta.
Joku sanoo: "Jos Jumala päättää saanko kovan vai lempeän kohtelun,
miten Hän voi pitää minua tilivelvollisena?
En voi olla vastuussa itsestäni, jos Hän päättää kohtalostani.
Se on inhimillinen väittämä. Jumala ei ole reilu päättäessään -
onko armollinen vai ankara, ja käskiessään sitten tuomittavaksi.
Vastustaja sanoo: "Ei Sinun pitäisi tuomita minua, -
koska päätit kohtalostani. En ole vastuussa, vaan Sinä.
Paavali käsittelee tämän vastaväitteen, mutta ei heti.
Ensin hän käsittelee kysymyksen taustalla olevaa asennetta.
Kun ihmiset kiistelevät opetuksistani, en yleensä ole -
huolissani itse kiistasta, vaan sen taustalla olevasta asenteesta.
Voin vastata johonkin vasta- väitteeseen täysin tyydyttävästi, -
ja samantien esitetään toinen vastaväite. Sitä ajattelee:
"Sinä et edes halua uskoa, ethän? Esität vastaväitteen -
toisensa perään, koska olet jo päättänyt, ettet usko kuulemaasi."
Olette varmaan kokeneet saman.
Paavali käsittelee siis asennetta ennen vastaväitettä.
Asenne on: "Kuka oikein luulet olevasi?"
Ei saviastiakaan puhu muovaajalleen niin kuin sinä puhut Jumalle.
Sinä olet luomus ja Hän on Luoja, miten kehtaat olla noin hävytön -
ja arvostella Häntä?
Valituksista kuten "Miksi Jumala tekee noin?" voi kehittyä asenne:
"Minä voisin hoitaa hommat paremmin kuin Hän, jos olisin Jumala."
Jokainen argumentti Jumalaa vastaan voidaan tulkita:
"Minä osaan paremmin. Hän on tilivelvollinen minulle."
Se on väärä asenne. Paavali ei jätä asiaa siihen.
Kuten kerroin eilen, kalvinistit lopettavat tähän.
He ovat kehittäneet mielestäni kauhean teorian Jumalasta.
Teorian mukaan ikuinen pelastus on tutkimattoman Jumalan käsissä.
On arpapeliä, pelastuuko vai ei.
Jos Jumala nostaa sinun arpalippusi, pelastut.
Et voi sille mitään, tulet aina olemaan suosiossa, -
koska Hän pakottaa sinut kääntymään ja pysymään uskossa.
Sellaista on ankara kalvinismi.
Armo ei ole vastustamaton voima, vaan ansaitsematon etu.
Mutta jos opetetaan, että Jumalalla on hattu josta Hän vetää numeroita,
"armahdan hänet, paadutan hänet", sellainen on täysin mielivaltaista.
Sen mukaan emme voi tietää, kenet Jumala pelastaa.
Se tarkoittaa myös sitä, ettei Jumala halua kaikkien pelastuvan.
Se on vale. Raamatun mukaan Hän haluaa sitä. (1. Tim. 2:4)
Sen mukaan armo olisi sattumanvaraista.
En usko sitä.
Asiaa pitää siis pohtia. Paavalin mukaan Jumalalla on -
oikeus valita: Hän voi armahtaa toisen ja paaduttaa toisen.
Olemme kaikki syntisiä emmekä ansaitse mitään Jumalalta.
Mutta Paavali ei jätä asiaa tähän, -
emmekä mekään saa tehdä niin. Jos lopetamme tähän, -
niin Jumala muistuttaa pikemminkin Allahia.
Insha Allah (Jos Jumala suo) määrää pelastumisesi.
En ole muslimi, enkä usko, että Allah on Jumala.
Siksi en myöskään ole fatalisti, joka on sattuman vastakohta.
Uskon, että Jumalan armo näyttäytyy ymmärrettävällä tavalla, -
ja samoin paaduttaminen.
Paavali siis jatkaa. Hän on jo näyttänyt toteen, että meidän -
on päästävä eroon asenteesta: "Minä olen oikeudenmukainen, Jumala ei."
Silloin huomaamme, että Jumala paaduttaa vain ne, -
jotka ovat jo paaduttaneet itsensä Häntä vastaan.
Paavali kysyy: "Entäpä jos Jumala osoittaa suurta kärsivällisyyttä -
ennen kuin paaduttaa jonkun?"
Faarao tulee heti mieleen. (Room. 9:17)
Paavalihan on jo kertonut, että Jumala paadutti faaraon sydämen.
Jos luette 2. Mooseksen kirjaa, huomaatte, että faaraon sydän -
kovettui 10 kertaa, 10 vitsauksen vuoksi.
Ensimmäiset 7 kertaa faarao itse kovetti sydämensä Jumalaa vastaan.
Vasta 3 viimeisen vitsauksen kohdalla Jumala sanoi:
"Olet valinnut tämän tien, autan sinua etenemään sillä."
"Siten voin käyttää sinua muuhun tarkoitukseen, -
voimani osoittamiseen."
Jumala ei vedä nimeä hatusta ja paaduta ketään sen perusteella.
Hän paaduttaa vain ne, jotka ovat jo kovettaneet sydämensä kiviksi -
Hänen vetoomuksiansa vastaan.
Jumalalla on siihen oikeus. "Jos en voi käyttää sinua tähän-
tarkoitukseen, käytän sinua johonkin muuhun."
"Olen yhä Jumala."
Paavali on käyttänyt vertausta savenvalajasta ja savesta, -
joka tulee Jeremian kirjasta. (Jer. 18:1-10)
Luvussa 18 kerrotaan, että Jeremia sai käskyn mennä savenvalajan luo.
Talo sijaitsi Ben-Hinnomin laakson laidalla.
Olin siellä toisessa juhlassa viime viikonloppuna.
Hän meni taloon, ja savenvalaja otti esiin palan savea.
Hän asetti sen pyörään ja yritti muokata siitä kauniin vaasin.
Mutta savi ei luistanut hänen käsissään, eikä vaasia syntynyt.
Hän irrotti saven, aloitti alusta, ja teki siitä -
karkean, paksureunaisen kannun.
Savi ei suostunut muokkaantumaan kauniiksi vaasiksi, -
joten hän teki tavallisen kannun.
"Jeremia, otitko opiksesi?" kysyi Herra. "Luulen niin."
Jumala sanoi: "Halusin tehdä Israelista kauniin astian, -
joka on täynnä armoani. Mutta savi ei luistanut käsissäni."
"Teen siis heille arkisen kannun, joka on täynnä vihaani."
"Käytän heitä tavalla tai toisella."
"Jos Israel tekee parannuksen, teen heistä kauniin vaasin."
"Muutoin heistä tulee arkinen kannu, joka kuvastaa -
oikeamielisyyttäni, ei armoani. Valinta on heidän."
Jeremia sai käskyn palata saven- valajan luo seuraavana päivänä.
Siellä oli tuo arkinen kannu, joka oli ollut koko päivän auringossa.
Se oli nyt kovettunut. Enää sen muotoa ei voinut muokata.
Häntä käskettiin viemään se laakson reunalle -
ja heittämään se alas, jotta se murskautuisi.
Oli myöhäistä muokata sitä, savi ei ollut enää pehmeää.
Jeesus käytti Ben-Hinnomin laaksoa helvetin vertauskuvana.
Jumala haluaa tehdä jokaisesta ihmisistä kauniin astian, -
joka on täynnä Hänen armoaan.
Mutta ihmiset kieltäytyvät. Silloin Jumala sanoo:
"Jos kovetat sydämesi, autan sinua siinä."
Hänen aurinkonsa paahteessa siitä tulee niin kova -
ettei sitä voi enää muokata. Sellainen on Jumala.
Niin hän halusi toimia Israelin suhteen, mutta he eivät -
muokkaantuneet Hänen käsissään.
En pidä sitä epäoikeudenmukaisena. Pidättekö te?
Jumala pehmittää kovettuneen sydämen, kun Hänen armoonsa vastaa.
Mutta jos sydän sanoo: "Ei, en halua sitä, teen mitä itse haluan",
Jumala vastaa: "Jos sitä haluat, niin autan sinua olemaan kova."
"Käytän sinua voimani osoittamiseen." Ja niin Hän tekee.
Liikumme syvillä vesillä.
Paavali ei siis lopettanut tähän, vaan osoittaa, -
kuinka Herra kohdistaa armonsa ja käyttää valtaansa.
Hän on hyvin kärsivällinen niiden kanssa, jotka kovettavat sydämensä.
Mutta jos he ovat ehdottomasti menossa siihen suuntaan, -
Hän osoittaa voimansa heidän kauttaan, kuten faaraon kanssa.
Faarao olisi voinut pelastua, hän olisi voinut muuttaa mielensä.
Hän olisi voinut sanoa 5, 6 tai 7 vitsauksen jälkeen: "Saat mennä."
Mutta hän ei tehnyt niin. Luku 7 on täydellisyyden luku raamatussa.
7 kertaa faarao sanoi 'ei'.
Lopulta Jumala paadutti hänet. "Osoitan valtani tuhoamalla -
armeijasi, kun he vainoavat kansaani."
Luvun 9 loppuosassa siirrytään Jumalan vallankäytöstä siihen, -
kuinka Hän laajentaa kansaansa. (Room. 9:22-29)
Koemme yllätyksen: jopa profeetat Hoosea ja Jesaja tiesivät, -
että Jumalan armo tavoittaisi harvoja juutalaisia ja -
useita pakanoita. Se tiedettiin jo silloin.
Jumala tietenkin tiesi, miten tulisi käymään.
Hän paljasti Hoosealle ja Jesajalle että Israelissa tulisi olemaan -
paljon pakanoita ja vain harvoja juutalaisia. Hänen Israelissaan.
Profeetat tiesivät koko ajan, että Jumalan Israel olisi sellainen.
Ja näin tapahtui. Israelissa on tuhansia juutalaisia nykyään, -
mutta miljoonia pakanoita.
Profeetat tiesivät näin käyvän, ja puhuivat siitä.
Uutta testamenttia ei voi ymmärtää -
ennen kuin tuntee Vanhan testamentin. Ne kuuluvat yhteen.
Ei siis pitäisi olla mikään yllätys että Jumalan Israelissa on -
niin paljon pakanoita ja niin vähän juutalaisia.
Luvun 9 jakeessa 30 siirrytään uuteen aiheeseen.
Lukujako on siis virheellinen. Kuten kerroin teille aiemmin, -
jako lukuihin perustuu Paavalin tunteisiin.
Luku 10 alkaa "Veljet, minä toivon sydämestäni...", -
mutta todellinen jako on jakeiden 29 ja 30 välissä.
Paavali vastaa nyt kysymykseen 'miksi'.
Miksi juutalaisia oli niin vähän, ja pakanoita niin paljon?
Näin oli jo Paavalin aikoina, 60-luvun jälkipuoliskolla jKr., -
30 vuotta Jeesuksen jälkeen.
Jumalan Israelissa oli pakanoita 10 kertaa enemmän kuin juutalaisia.
Nykyään suhde on vielä paljon suurempi, -
miljoonien suhde tuhansiin, jos edes tuhansiin.
Miksi? Kenen syy se on? Kuka on vastuussa?
Johtuuko se siitä, kuten luvun 9 perusteella voisi kuvitella, -
että Jumala valitsi vain muutamia juutalaisia ja useita pakanoita?
Se olisi täysin mielivaltaista, arpapeliä. Kuin Jumala sanoisi:
"Haluan vain muutaman juutalaisen ja paljon pakanoita."
Kuka siis on vastuussa? Vastaus on, että vastuussa ovat -
juutalaiset ja pakanat itse. Vastuu oli saven, ei savenvalajan.
Siksi luvut 9, 10 ja 11 tulee pitää yhdessä. Pelkästä luvusta 9 -
saa käsityksen kalvinistisesta Jumalasta, joka tekee valintoja.
Luvun 9 jumalallinen yksinvaltius pitää kytkeä -
ihmisen vastuuseen luvussa 10. Se on kolikon toinen puoli.
Kukaan ei mene helvettiin Jumalan valinnan vuoksi.
Jumala ei halunnut kenenkään joutuvan helvettiin.
Hänen oli pakko luoda helvetti Saatanalle ja hänen enkeleilleen.
Se on heitä varten. (Matt. 25:41)
Hän ei halua yhdenkään ihmisen päätyvän sinne.
Jumala ei valitse, kuka pääsee taivaaseen ja kuka helvettiin.
Se on panetteleva solvaus Jumalaa kohtaan.
Ratkaiseva tekijä siinä, kuka päätyy mihinkin, -
on ihmisen vastuulla.
Se, että Jumalan Israelissa on niin vähän juutalaisia, -
on juutalaisten vastuulla, ei Jumalan.
Tehdäänpä asia täysin selväksi:
Kyllä, palvelemaan Hän valitsi yhden Abrahamin lapsista, -
yhden Iisakin lapsista, ja muutaman Israelin jälkeläisen.
Mutta kaikilla oli mahdollisuus tulla valituiksi, -
ja oli heidän omalla vastuullaan tulivatko he valituiksi vai ei.
Samoin on pakanoiden vastuulla, kuuluvatko he Jumalan Israeliin.
Siirrytäänpä lukujen 9-11 toiseen osioon.
Olen nimennyt sen: Israel on uppiniskainen kansa.
1. Israel oli valittu kansa 2. Israel on uppiniskainen kansa
Meidän on kerrottava totuus.
Jumala ei ole vastuussa tästä epäsuhdasta.
Hän halusi jokaisen juutalaisen kuuluvan Israeliinsa.
Mutta monet ovat kieltäytyneet.
Ei siksi, että Hän ei valinnut useimpia, -
vaan siksi että useimmat eivät valinneet Häntä, -
tai pikemminkin Hänen Messiastaan.
Käsittelemme kahta asiaa: Vanhurskautta ja ilmestystä.
Näiden asioiden kautta saamme vastauksen siihen, -
miksi Jumalan Israelissa on nykyään niin vähän juutalaisia.
Ihmisten, jotka edustavat Jumalaa, tulee kuvastaa Jumalaa.
Muslimit, juutalaiset ja kristityt ovat tästä samaa mieltä.
Jumalan edustajien maan päällä tulee kuvastaa Häntä, -
olla Hänen kaltaisiaan, jotta ihmi- set ymmärtäisivät millainen Hän on.
Siksi Jumala sanoi juutalaisille: Olkaa pyhät, sillä minä olen pyhä.
Samaa sanotaan kristityille. Myös muslimit uskovat, että -
Jumala on vanhurskas, ja sen takia hänen kansansa maan päällä -
tulee elää vanhurskaasti. Kaikki ovat samaa mieltä.
Erimielisyyttä aiheuttaa vanhurskauden vaatimustaso -
ja sen lähde.
Muslimien vaatimustaso on alhaisin ja sen takia helpoin saavuttaa.
Juutalaisten vaatimustaso on paljon korkeampi ja vaikeampi.
Heillä on 10 'isoa' käskyä ja 603 'pientä' käskyä.
Ne vaikuttavat kaikkiin elämän osa-alueisiin.
Mooseksen lait ovat uskomattomia. Jos talossasi on kuivaa lahoa, -
talo pitää polttaa, rakkaudesta naapuriisi.
Minä rikon Mooseksen lakia juuri tällä hetkellä!
Mooses kielsi vaatteet, jotka on tehty sekoitemateriaalista.
Ja luulenpa...kyllä, siinä on villaa ja jotain polypropeenia.
Rikon siis Mooseksen lakia. Vaatimustaso on todella kova.
Huomasitte ehkä hotellissanne, että hisseissä oli sapatti-nappula.
Elektronisen nappulan painaminen on päärabbin mukaan työtä.
Sitä ei saa tehdä sapattina.
10 kerroksen kapuaminen ei muka ole työtä!
Mutta nappulan painaminen on työtä...
Tämä on sitä älytöntä legalisimia, johon ajautuu, -
kun yrittää elää Mooseksen lain mukaan.
Yksikään juutalainen ei pysty noudattamaan sitä.
Monet kyllä yrittävät, mutta kukaan ei pysty siihen.
Kristittyjen vaatimustaso vanhurskaudelle on vielä korkeampi.
Ei saa tappaa, mutta ei saa edes toivoa kenenkään kuolemaa, -
tai kutsua heitä hölmöksi.
Ei saa tehdä aviorikosta, mistä muslimit kivittäisivät.
Mutta sitä ei saa edes ajatella. (Matt. 5:27-28)
Mielestäni Jeesus vaatii vanhurskaudelta aivan liikaa.
Kuka pystyy elämään vuorisaarnan mukaan? En minä ainakaan.
Kaikkien 3 uskonnon mukaan Jumala on vanhurskas, -
ja niin tulee ihmistenkin olla.
Olisin mieluiten muslimi, -
koska islamin 7 pilaria on varsin helppo noudattaa.
Rukoilu 5 kertaa päivässä vaatii itsekuria, mutta onnistuu toki.
Juutalaista lakia en usko voivani koskaan noudattaa.
Mooseksen mukaa kaikkia lain kohtia tulee noudattaa koko elämän ajan.
Ja Jeesus ja vuorisaarna - ei tule kuulonkaan, mahdotonta!
Mutta juutalaisuus ja islaminusko, kuten kaikki uskonnot maailmassa, -
kehottavat tekemään sen itse.
Tämä edistää omahyväisyyttä.
Pystyt ehkä hallitsemaan sen ulospäin, -
mutta sisälläsi et pysty pitämään sitä kurissa.
Omahyväisyys kääntyy itseään vastaan.
Mitä vanhurskaammaksi tulet, sitä tekopyhempi ja ylpeämpi olet.
Fariseukset eivät ole suosittuja.
He yrittävät kovasti olla vanhurskaita.
Evankeliumimme pelastaa uskovia, -
koska siinä paljastuu Jumalan vanhurskaus.
Kristinuskon ja muiden uskontojen ero on siinä, -
että kaikki muut uskonnot käskevät olemaan vanhurskas.
Kristinusko sanoo päinvastaista: Lakkaa yrittämästä.
Tavoittele Jumalan vanhurskautta.
Anna Hänen tehdä se sinussa. Se on hyvä uutinen.
Voit olla pyhä, voit olla vanhurskas.
Mutta itse et pysty siihen. Jumala pystyy siihen.
Se on evankeliumin ilosanoma.
Evankeliumi ei kerro Jumalan rakkaudesta, vaan vanhurskaudesta.
Raamattu ei kerro julkisesti Jumalan rakkaudesta, -
eivätkä apostolit saarnaa sitä syntisille.
He saarnaavaat Jumalan vanhurskaudesta.
Jokainen lausuma rakkaudesta Uudessa testamentissa -
on tehty niille, jotka Jumala on jo vapahtanut ja armahtanut.
Se on helmi, jota ei tule heittää sioille.
Evankeliumi ei ole Jumalan rakkauden evanekiumi, -
vaan Jumalan vanhurskauden evankeliumi.
Jumala on vanhurskas ja voi tehdä sinusta vanhurskaan!
Mitä on tapahtunut juutalaisille? He ovat omaksuneet omahyväisyyden.
Se on heidän ongelmansa.
Siksi vain harvojen juutalaisten mutta monien pakanoiden -
on helppo hyväksyä evankeliumi.
Pakanat eivät yritä olla vanhurskaita.
Ne jotka eivät yritä, ja luulevat etteivät edes pysty, -
ottavat evankeliumin vastaan. Sen takia Jeesus piti fariseuksia -
sopimattomina seurakuntaan.
Mutta prostituoidut, rikolliset ja veronkerääjät tulivat Jeesuksen luo
Pahat ihmiset ottavat evankeliumin vastaan, hyvät ihmiset eivät.
Kerron miksi. Kaikkein vaikeinta maailmassa on -
päästää irti vanhurskaudesta ja tehdä parannus.
Se on välttämätöntä, jos haluaa saada Jumalan vanhurskauden.
Jotkut luulevat, että voivat itse yrittää tiettyyn pisteeseen, -
ja antaa sitten Jumalan hoitaa loput. Näin ei ole.
Se on kaikki tai ei mitään. Joko yrität itse olla vanhurskas, -
tai annat Hänen tehdä sinut vanhurskaaksi.
Ihmiset tietävät, että heidän tulee katua syntejään ja pahoja tekoja, -
mutta on hämmästyttävää kuinka harva kristillisessä kirkossa -
tietää, että myös hyviä tekoja tulee katua.
Teen paljon töitä mustalaisten parissa.
Käyn leireissä, jotka ovat kokonaan kristittyjä.
He ovat olleet pahoja ihmisiä, huijareita ja varkaita.
Nyt he ovat rehellisiä, avoimia ja vilpittömiä.
He tiesivät olleensa pahoja. Oli helppo tehdä parannus.
Olen työskennellyt vankiloissa elinkautisvankien, murhaajien ja -
huumekauppiaiden kanssa. He ottavat evankeliumin avosylin vastaan.
He tietävät olevansa pahoja, ja etteivät voi olla vanhurskaita.
Siksi he ottavat vastaan evankeliumin, jonka mukaan -
he voivat olla vanhurskaita, koska Jumala voi tehdä sen heissä.
Hyvien tekojen katuminen on vaikeinta. Mitä parempi elämä, -
sitä vaikeampi on hyväksyä evan- keliumi Jumalan vanhurskaudesta.
Ymmärrättekö, mitä sanon? Tulette järkyttymään kielenkäyttöäni, -
mutta siteeraan nyt Raamattua.
Paavali yritti todella kovasti olla vanhurskas.
Hän melkein onnistui siinä. Hän ei noudattanut -
kymmenettä käskyä, mutta noudatti kaikkia muita.
Hän käytti karkeaa sanaa omasta vanhurskaudestaan: 'Shit'
Fil. 3:8: "Olen heittänyt kaiken roskana pois, -
jotta voittaisin omakseni Kristuksen."
Kuin pieni poika, joka näyttää potan sisältöä ylpeänä isälleen.
Siltä teidän vanhurskautenne näyttää Jumalan silmissä.
Jesaja sanoi jotain yhtä loukkaavaa.
"Kuin tahrainen riepu on koko meidän vanhurskautemme." (Jes.64:6)
Karkeaa kielenkäyttöä, mutta siltä omahyväisyys näyttää Jumalalle.
Hän inhoaa sitä.
Vanhurskas Jumala sanoo: "Ota minun!"
"Me olemme Kristuksen lähettiläitä, ja Jumala puhuu teille meidän -
kauttamme. Pyydämme Kristuksen puolesta: suostukaa sovintoon -
Jumalan kanssa. Kristukseen, joka oli puhdas synnistä, Jumala siirsi-
meidän syntimme, jotta me hänessä saisimme Jumalan vanhurskauden."
Kristityt eivät ole mielissään tästä.
He iloitsevat siitä, että Jeesus otti heidän syntinsä kantaakseen.
Mutta eivät ole halukkaita ottamaan Hänen vanhurskauttaan itselleen.
Mutta tarjotessaan evankeliumia, Jeesus sanoo:
"Anna minulle syntisi, ja annan vanhurskauteni sinulle."
Ihmeellistä!
Juutalaiset kompuroivat, koska he haluavat määrittää -
oman vanhurskautensa.
Kun kuulen poliitikkojen puhuvan, kuulen paljon omahyväisyyttä.
Uskon Jumalan sallivan Israelin ongelmat -
kunnes he näkevät itsensä Jumalan silmin, -
ja kääntyvät Hänen vanhurskautensa puoleen.
Ortodoksijuutalaiset perinteisissä asuissaan -
yrittävät niin kovasti olla vanhurskaita.
He eivät salli autoja sapattina, he yrittävät niin kovasti.
Paavali sanoo (Room. 10:3) sen olevan Jumalan suurin ongelma -
juutalaisten suhteen. Omahyväisyys.
He ajavat takaa vanhurskautta niin kovasti, etteivät huomaa -
kiveä keskellä tietä, ja kompastuvat.
Olin kerran ylittämässä katua, kun näin toisella puolella kirjakaupan.
Vaimoni rupeaa aina kiljumaan, koska meillä on 3 tonnia kirjoja!
Katsoin kirjakauppaa enkä huomannut kadun keskellä olevaa koroketta.
Olin niin innostunut kirjakaupasta, että kaaduin ja mursin kylkiluuni.
Ansaitsin sen. Halusin niin kovasti päästä kirjakauppaan, -
etten huomannut estettä tiellä. Samoin tekevät juutalaiset.
He kompastuvat kiveen jahdatessaan vanhurskautta niin innokkaasti.
Tuomarien kirjassa ongelmana on se,
että kaikki Israelissa tekivät oikein!
He eivät tehneet väärin. "Jokainen toimi niin kuin itse hyväksi näki."
Mustalaisille ja vangeille on pajon helpompi puhua -
kuin kunniallisille kirkossakävijöille.
Hyvin tekojen katuminen, vanhurskauden poisheittäminen, -
ja Jumalan vanhurskauden tavoittelu.
Pakanoiden on helpompi hyväksyä juutalaisten Messias, -
koska he eivät tavoittele vanhurskautta.
He eivät yritä läheskään yhtä kovasti olla mitä Jumala haluaa.
Heidän on siis helpompi olla nöyriä.
Tosin ylpeyttä on vielä jäljellä. Eräs mies sanoi ystävälleni:
"Pitääkö minun tulla Jumalan eteen avoimin käsin ja tunnustaa, -"
että olen epäonnistunut enkä tule toimeen ilman Häntä?"
"Olen kirottu, jos tulen!"
Ystäväni vastasi: "Olet kirottu, jos et tule!"
Hyvä vastaus.
Omahyväinen sanoo: "Pärjään omin avuin, en tarvitse Hänen apuaan."
"Teen sen ihan itse, vaikka henki menisi!"
Paavalin kirjoitti: Jos heität pois oman vanhurskautesi, -
saat Hänen vanhurskautensa. Juutalaisille tämä on vaikeaa.
He ovat yrittäneet niin kovasti olla vanhurskaita Jumalan edessä.
Paavali avaa jälleen sydämensä: (Room. 9:2, 10:1)
"Toivon sydämestäni ja rukoilen Jumalaa, että he pelastuisivat."
Nyt hän ei käytä sanaa Israel, vaan puhuu Israelilaisista.
Hän tietää, ettei koko valtiota voi pelastaa, vaan yksilöitä.
Mitään nopeaa oikotietä ei ole.
"Toivon sydämestäni, että he pelastuisivat." Tämä tarkoittaa, -
että juutalaiset ovat kadotettuja ja tarvitsevat pelastusta.
Valitettavasti kristilliset sionistit voivat ajatella -
että juutalaiset ovat turvassa eikä heille tarvitse evankelioida.
Heitä pitää vain lohduttaa, rakastaa ja palvella.
Jokainen tapaamanne juutalainen tarvitsee kipeästi pelastumista.
Meidän Israelia rakastavien pitäisi olla -
juutalaisille evankelioinnin etulinjassa.
Julistaa heille heidän oman Messiaansa evankeliumia.
Vaikeaa se tosin on. On helpompi lohduttaa ja -
rakastaa heitä, mutta todellista rakkautta on heidän pelastaminen.
Sitä Paavali halusi, ja niin meidänkin tulisi haluta.
He ovat eksyneet itsekeskeisyyteen, ja heidät tulee pelastaa siltä, -
ja tuoda Jumalan vanhurskauteen.
Paavalin mukaan se ei ole vaikeaa. He tekevät vanhurskaudesta niin -
vaikean asian, kun se itse asiassa on varsin helppoa.
Kivi, johon he kompastuvat, on henkilö, ei asia.
Hänen nimensä on Yeshua Ha'Mashiach.
Juutalaiset kompastuvat Häneen, kun juoksevat vanhurskauden perään!
Pakanat tavoittelevat vanhurskautta seisomalla kiven päällä.
Niin he ylettyvät siihen. Juutalaiset kompastuvat kiveen,
joka on Jeesus. Mutta pakanat seisovat kiven päällä.
Näin vanhurskaus on heidän ulottuvillaan.
Vanhurskaus tulee ylhäältä. Se ei ole pitkän tien päässä.
Se on aivan lähellä, "suussasi ja sydämessäsi" (Room. 10:8).
Ei tarvitse nousta taivaisiin tai laskeutua syvyyksiin (Room. 10:6-7)
Se ei ole kaukana. Se on suussasi ja sydämessäsi.
Hän vertaa lain noudattamiseen perustuvaa vanhurskautta -
uskoon perustuvaan vanhurskauteen.
Niin yksinkertaista.
"Sydämen usko tuo vanhurskauden, suun tunnustus pelastuksen."
Jompikumpi ei riitä. Voit uskoa sydämessäsi, mutta jos et -
tunnusta suullasi, se ei riitä, eikä päinvastoin.
Jos uskot sydämessäsi, ja huudat avuksesi Herraa, -
olet jo saanut Hänen vanhurskautensa.
Hänen vanhurskautensa suojaa sinua, ja kun kuljet Hänen hengessään, -
Hänen vanhurskautensa näkyy elämässäsi yhä enemmän.
Hän saa sen aikaan. Se on liian yksinkertaista juutalaisille.
Sitä se on aika monille pakanoillekin.
Yhä useammat pakanat tarttuvat tähän vanhurskauteen, -
koska se on niin lähellä, ja tavallaan niin helppoa.
Saat sen kun pyydät.
"Jokainen, joka huutaa avukseen Herran nimeä, pelastuu."
Usko Häneen! Usko, että Hän haluaa ja pystyy vanhurskauttamaan sinut.
Huuda Häntä avuksesi! Jeesus, auta minua!
En koskaan käytä syntisen rukousta. En pidä kaavamaisuudesta, -
ja se on minusta riittämätön rukous.
Kehotan ihmisiä aina rukoilemaan omin sanoin.
Kutsu Häntä! Puhu Hänelle! Hän on siellä.
Eräs juutalainen nainen tuli kerran juttelemaan puheeni jälkeen.
Hän oli hyvin viehättävä, tumma tukka, n. 25-vuotias.
Hän sanoi: "Herra Pawson, väitättekö, -
että Jeesus Nasaretilainen on yhä elossa?"
Vastasin, että näin on.
"Siinä tapauksessa Hänen täytyy olla meidän Messiaamme!"
Huomatkaa: 'meidän', ei 'minun'. Sanoin tämän olevan totta.
Nainen kysyi, miten saisi selville, onko Hän elossa.
Vastasin, että se on helppoa.
"Jääkää tähän huoneeseen 10 minuutiksi, ja puhukaa Hänelle."
"Kertokaa Hänelle, että olette palanneet."
Vanha Testamentti heräsi henkiin, hän alkoi opettaa minua!
"Sittenhän tämä on totta, ja tämä!" Sanoin:"Kyllä, se kaikki on totta."
Kaikki oli siinä, mutta hän ei ollut koskaan kutsunut Herraa.
Se voi olla niin helppoa, että ette huomaa sitä.
Juutalaiset tavoittelivat omahyväisyyttä.
He kompastuivat kiveen, joka oli Kristus.
Hän vastustaa omahyväisyyttä, Hän vihaa sitä.
Siksi Hän ei tullut toimeen fariseusten kanssa.
Olin kerran Kanadassa, Winnipegissä.
Vierailin tv-ohjelmassa, ja sanoin heille:
"On mukava olla täällä Winnipegissä."
"Eräs esi-isäni perusti tämän kaupungin."
Jopa kameramies katsoi minua epäilevästi.
Tuottaja sanoi minulle, että voin puhua mistä vaan 20 minuuttia.
Voi veljet! Sanoisipa BBC minulle joskus noin!
Kysyin, onko hän tosissaan. - Kyllä vain.
Hän kysyi, mistä aion puhua. Vastasin: "Jumalan valtakunnasta."
Hän vastasi: "Aha."
"Tämä on kaupallinen kanava ja saamme tulomme mainoksista."
"Luuletko, että tuo aihe kiinnostaa ihmisiä?"
Vastasin, etten välittänyt siitä. "Annoit luvan puhua mistä vaan!"
"Se on lempiaiheeni, ja se oli myös Jeesuksen lempiaihe."
"Hyvä on", hän vastasi, ja ajatteli varmaan mielessään, -
että kymmenet katselijat sulkisivat tv:nsä.
Studiossa oli puhelimia, joihin katsojat voivat soittaa.
Kun olin puhunut Jumalan valtakunnasta 20 minuuttia, -
puhelin soi. Eräs nainen halusi kysyä minulta jotain.
Otin puhelimen: "Päivää, olen David Pawson, miten voin auttaa."
Hän kysyi: "Miten voin päästä siihen valtakuntaan?"
Pyysin häntä kertomaan itsestään. "Olen prostituoitu", hän vastasi.
"Näin ohjelmanne. Miten voin päästä Jumalan valtakuntaan?"
Ajattelin, että julistan totisesti oikeaa evankeliumia, -
kun prostituoitu haluaa ottaa Jumalan valtakunnan vastaan.
Se on oikea evankeliumi. Kysyin: "Miksi haluat päästä sinne?"
"On aika laittaa elämä järjestykseen," hän vastasi.
"Siihen et koskaan pysty, mutta Jeesus pystyy."
Se on evankeliumia. Omahyväisiä ihmisiä on vaikeinta tavoittaa.
Muslimit ovat omahyväisiä, juutalaiset ovat omahyväisiä.
Niin myös monet pakanat.
Ehkä voimme kuitenkin antaa anteeksi juutalaisille, -
jotka tavoittelevat omaa vanhurskauttaan.
Paavali käsittelee tätäkin.
Ehkä he eivät olleet kuulleet evankeliumia?
Tai jos he kuulivat, mutta eivät ymmärtäneet sitä?
Se selittäisi asian. Mutta Paavali sanoi, ettei mitään selitystä ole.
Hän toteaa, että toki heidän pitää kuulla, -
ja jonkun täytyy mennä julistamaan heille tätä ilosanomaa.
"Kristus on lain loppu." Mitä se tarkoittaa?
Tiedämme, että Kristus noudatti lakia. Hän myös uudisti sitä.
Hän tiukensi sitä. Laki murhasta ja aviorikoksesta on paljon tiukempi -
Kristuksen tulkitsemana.
Hän myös korvasi lain... itsellään.
Kun Hän sanoi: "Mutta minä sanon teille...", -
Hän tarkoitti, ettei Mooseksen laki ollut enää mittapuu, -
jonka mukaan elätte. Minä olen se mittapuu.
Minun ajatteluni, minun asenteeni, minun käytökseni.
Se on nyt Kristuksen laki. Sitä tarkoittaa "Kristus on lain loppu."
Vieläkin pitää olla hyvä, mutta tästä lähtien hyvyyden mittapuuna -
ei ole Mooseksen sanat, vaan se, mitä Jeesus oli ja sanoi ja teki.
Hän on korvannut Mooseksen lain. Se on Mooseksen lain loppu.
Mutta eivätkö juutalaiset ole kuulleet tätä?
Heidän on pitänyt kuulla se. Viestinviejiä lähetettiin.
Näin Paavali perusteli sen: "Kuinka he voivat huutaa avukseen sitä, -
johon eivät usko? Kuinka he voivat uskoa siihen, josta eivät -
ole kuulleet? Kuinka he voivat kuulla, ellei kukaan julista?
Kuinka kukaan voi julistaa, ellei häntä ole lähetetty?"
Mikä ihana perustelu!
Vanhurskauttamisen kaikki askeleet ovat siinä!
Hän lähettää saarnaaajan, joka kertoo ja julistaa ilosanomaa:
Sinäkin voit olla vanhurskas! Se on evankeliumin ydin.
Sinun ei tarvitse olla, mutta voit olla.
Liian monet evankelistat ja saarnaajat julistavat:
Meidän ei tarvitse olla hurskaita.
Vanhassa hymnissä lauletaan: "Hän kuoli, jotta meidät -
armahdettaisiin. Hän kuoli, jotta meistä tulisi hyviä.
Jotta pääsisimme taivaaseen Hänen kalliin verensä ansiosta."
Moderni versio on, että Hän kuoli, jotta meidät armahdettaisiin, -
tarvitsematta olla hyviä.
Se ei ole evankeliumi.
Jeesus kuoli, jotta meistä tulisi pyhiä.
Hän kuoli, jotta meistä tulisi hyviä.
Hän kuoli, jotta voisi korvata syntimme vanhurskaudellaan.
Se on evankeliumi, koko evankeliumi.
Paavali kysyi: "Eivätkö he ehkä ole kuulleetkaan sitä?"
Jokainen juutalainen on kuullut Jeesuksesta.
"Heidän äänensä on kaikunut kaikkialle, heidän sanansa -
maan ääriin asti." He ovat kuulleet evankeliumista.
Entäpä jos he eivät ymmärtäneet sitä? (Room. 10:19-20)
Paavali vastaa: "Yksinkertaiset pakanatkin ymmärsivät sen täysin."
Juutalaiset ovat valmistautuneet satoja vuosia. He ymmärtävät kyllä.
Niin myös omahyväiset pakanat. Omasta hyvyydestä irtautuminen -
on kaikkein vaikeinta. Mutta jos on oikein paha, se on helppoa.
Siksi en usein kuule, että kirkossa rukoiltaisiin Jumalan armoa.
Rukoillaan ohjausta, turvaa, huolenpitoa, terveyttä...
Mutta harvoin rukoillaan armoa. Miksi?
Emme ole tarpeeksi pahoja.
Vain todella pahat ihmiset pyytävät armoa.
Ihmiset, jotka eivät mielestään ansaitse mitään, he pyytävät armoa.
Siksi pahoilla on helpompaa kuin hyvillä.
Emme voi siis antaa anteeksi juutalaisille.
He ovat kuulleet ja he ovat ymmärtäneet.
Paavali todistaa sen heidän omien tekstiensä perusteella.
Mikä on siis syynä?
Syynä on se, että heillä oli tilaisuus valita, -
ja he valitsivat väärin.
Näin Paavali analysoi tilanteen.
He eivät hyväksyneet Jeesusta, joka tarjosi Jumalan vanhurskautta,
mutta joka ei hyväksynyt omahyväisyyttä.
He siis hylkäsivät sen, kuten niin monet tekevät.
He eivät halunneet nöyrtyä eivätkä totella, he olivat uppiniskaisia.
He eivät halunneet lähteä Jumalan mukaan, -
kun tämä lähestyi heitä poikansa kautta.
Jälleen kerran Paavali viittaa heidän omaan Pyhään kirjaansa:
"Tämä on ollut asenteenne koko historianne ajan."
Ja Jumala sanoi Israelille: "Päivästä päivään olen -
ojentanut käsiäni teitä kohti." Anelevia käsiä, helliä käsiä.
Päivästä päivään, 4000 vuoden ajan,
Jumala on ojentanut käsiään juutalaisille.
Suurin osa heistä on ollut uppiniskaisia.
He ovat niskoitelleet, vastustaneet ja kieltäytyneet -
erilaisesta tavasta olla vanhurskaita maan päällä.
Jos Paavali olisi lopettanut Roomalaiskirjeen 10. lukuun, -
ihmiset voisivat luulla Jumalan korvanneen juutalaiset pakanoilla.
Voisi sanoa: "Juutalaisilla oli tilaisuutensa, he eivät -"
tarttuneet siihen, he hylkäsivät sen, joten Jumala hylkäsi heidät."
Varsin järkeenkäypää.
Me olemme korvaava kansa. Me olemme uusi Israel.
Me pakanuudesta kääntyneet olemme tosi Israel. Joukossamme voi olla -
muutama juutalainen, mutta me olemme uusi Israel.
Jos Paavali olisi lopettanut lukuun 10, tällainen ajattelu -
olisi ymmärrättevissä. Mutta hän ei lopettanut siihen.
Huomenna perehdymme lukuun 11, joka antaa aivan eri kuvan.
Hän tietää, mitä ihmiset päät- televät näiden lukujen perusteella.
Paavali on hyvin fiksu väitellessään.
Hän on tullut toimeen heidän kanssaan tähän asti.
Hän sanoo: "Olette oikeassa!"
He varmaan ajattelevat, että nyt hän sanoo Jumalan hylänneen heidät.
Paavali tietää sen ja sanoo: (Room. 11:1)
"Ei kai Jumala ole hylännyt omaa kansaansa? Ei toki!"
Hän kertoo heille, että he eivät tiedä Jumalan suunnitelmista.
1. Heidät oli valittu edeltäkäsin. 2. Nyt he ovat uppiniskaisia.
3. Tulevaisuudessa koko Israel on pelastuva.
Luku 11 muuttaa koko asian. Se käsittelee pakanoiden -
omahyväisyyttä ja korvausteologiaa ja antisemitismiä kirkossa.
Näettekö, kuinka taitavasti Paavali on johdatellut heidät tähän?
Hän on ollut samaa mieltä, he ovat oikeassa, -
ainakin nykytilanteen suhteen.
Mutta he ovat väärässä tulevaisuuden suhteen.
Rukoilkaamme.
Hyvä Jumala, itkemme juutalaisten puolesta.
Jaamme Paavalin tuskan.
He merkitsivät niin paljon Sinulle.
Sydämesi on varmasti surullinen, koska he ovat niin uppiniskaisia, -
vaikka ojensit kätesi heitä kohti.
Mietin Poikasi sanoja: "Miten monesti olenkaan tahtonut koota -
lapsesi, niin kuin kanaemo kokoaa poikaset siipiensä suojaan!"
"Mutta te ette tahtoneet tulla."
"Teidän temppelinne on jäävä asujaansa vaille."
"Et tajunnut etsikkoaikaasi."
Kiitos, Herra, että meillä oli etsikkoaikamme, -
ja kuulimme kutsusi, huusimme Sinua ja Sinä vastasit.
Kiitos, että olemme saaneet kokea armosi.
Kiitos, ettet ole paaduttanut meitä.
Sinulla olisi kaikki oikeus tehdä niin. Kiitos.
Rukoilemme siis Sinun Israelisi puolesta, niiden, -
jotka ovat vastanneet ja jotka kanssamme uskovat Messiakseen.
Kiitos heistä, sinun Israelistasi.
Rukoilemme myös maallisen Israelin puolesta.
Kiitämme Sinua siitä, että jonain päivänä maallisesta Israelista -
tulee jumalallinen Israel.
Jännitteet häviävät, ja kaikki ovat Sinun ihmisiäsi.
Odotamme sitä päivää.
Päässämme pyörii monia kysymyksiä.
Pyydän, että Totuuden Henkesi johtaa meitä.
Jos olen sanonut jotain, mikä ei ole totta tai Sinun sanaasi, -
pyyhi se pois muististamme, ennen kuin se vahingoittaa meitä.
Mutta jos olen puhunut sinun sanaasi ja sinun totuuttasi -
vahvistakoon Pyhä Henkesi sen, kunnes se on osa vakaumustamme, -
ja sitä kautta osa tekojamme.
Kunnia Sinulle, kun annoit meidän vastaanottaa vanhurskautesi.
Omamme tuntuu vastenmieliseltä, kun yritimme olla kaltaisiasi.
Kuinka typerältä sen on täytynyt näyttää silmissäsi.
Kuinka hyvältä tuntuu tulla valtaistuimesi luo -
puettuna vanhurskautesi pyhiin vaatteisiin. Sinun nimeesi, Aamen.
Mikäli tämä ohjelma kosketti sinua ja haluat tukea ohjelmien käännös- ja teksitystyötä soita tukinumeroomme 0600-10077 (9,85 euroa + pvm) Nordea: 111230-342789 viite: 7744 OKH 720A
Suomennos: Mervi Laiho