o
Israel Uudessa testamentissa. Roomalaiskirjeet.
Osa 1. Israel, valittu kansa. Room. 9:1-29
Puhujana David Pawson.
Ensimmäinen osa kolmen puheen sarjasta, joka pidettiin -
Jerusalemissa Lehtimajan juhlan aikaan v. 2002.
Minulla on ilo ja kunnia esitellä teille puhujamme David Pawson.
Vuosi sitten olin Englannissa ja soitin hänelle Suffolkista.
Juttelimme hetken, ja hän sanoi: "Malcolm, on yksi asia jota -"
haluan elämässäni." Kysyin: "Mitä se on, David?"
"Haluan, että elämäni on merkityksellinen Jeesukselle."
Ihanasti sanottu. Ystävät, meidän kaikkien pitäisi ajatella noin.
Tämä mies on palvellut vapahtajaa hyvin.
Liioittelematta voi sanoa, että hänen elämänsä on ollut -
merkityksellistä Jumalan valtakunnalle sekä vapahtajalle.
Hän on oppinut, hän on herrasmies, hän on kirjailija.
Hänen järjestönsä on levinnyt maailman joka kolkkaan.
Hän on vaikuttanut, siunannut, muuttanut, rohkaissut ja -
varustanut monta elämää Jumalan valtakunnan palvelemiseen, -
sen armolahjan ansiosta, jonka hän on saanut.
Jumala on antanut meille Jeesuksen kautta armolahjoja.
Evankelistat, pastorit, opettajat, apostolit jne.
Meillä on täällä tänään eräs Jumalan arvokkaista lahjoista:
David Pawson.
Kiitämme Jumalaa hänestä ja toivotamme hänet tervetulleeksi.
David Pawson on äskettäin saanut valmiiksi erittäin tärkeän -
ohjelmasarjan nimeltä "Islamin haaste kristityille."
Sarjassa on 6 osaa. Maailma on kohtaamassa islamilaisen haasteen.
Nämä nauhoitukset haastavat kristillisen kirkon.
Ne paljastavat tämän haasteen todellisen laadun.
Niissä kerrotaan, kuinka Jumalan valta liittyy tähän haasteeseen.
Tämä kirja on pakko lukea. Hanki se myös ystävillesi.
Levitä sitä joka paikkaan, jotta Kristuksen ruumis saa kuulla -
tämän elintärkeän sanoman. Pyydän, hankkikaa tämä sarja.
Rukoilkaamme yhdessä. Sen jälkeen Jumalan palvelija tulee puhumaan.
Jumala, kiitos siitä, että olemme saaneet kokoontua yhteen.
Kiitos siitä etuoikeudesta, että saamme kuulla sanaasi.
Jeesus näkyy parhaiten sananjulistuksen kautta.
Pyydämme Sinua siunaamaan palvelijasi, joka tulkitsee sanasi.
Auta häntä tuntemaan siunauksesi, sallimuksesi ja valtasi.
Annamme itsemme Sinun haltuusi julistaessamme ja kuullessamme -
Jumalan ylistystä. Pyydämme tätä Jeesuksen nimeen, aamen.
Hyvät naiset ja herrat: David Pawson.
Tuollaisen esittelyn jälkeen maltan tuskin itsekään odottaa puhettani!
Minulla on langaton mikrofoni, ja olen varonut niitä siitä lähtien, -
kun minulla oli sellainen puhuessa- ni Melbournen olympiastadionilla.
Kuulijoita oli tuhansia, eikä mikrofoni toiminut kunnolla.
Pyysin toista mikrofonia ja sain virtaviivaisen langattoman mallin.
He sanoivat sen olevan uusin malli maailmalla, ja ainoa Australiassa.
Se on juuri saapunut Japanista ja sen pitäisi olla täydellinen.
Se toimikin hyvin, mutta se oli viritetty paikallisen -
poliisiradion aaltopituudelle. Seuraavan tunnin ajan poliisit -
eivät kuulleet mitään muuta radioistaan kuin minun saarnaani!
He lähettivät pyörivällä antennilla varustetun auton etsimään -
laittoman lähetyksen lähdettä.
Saarnatessani huomasin poliisien ryhmittyvän salin taakse.
Luulin, että väkijoukossa piileskelee rikollinen!
Ei tullut mieleenkään, että he tulivat pidättämään minut!
He olivat oikein mukavia, kysyivät vain ovimieheltä:
"Kuinka kauan tämä heppu aikoo puhua?"
"Noin 10 minuuttia" tämä vastasi. "No, olemme kuulleet -
suurimman osan, joten voimme saman tien kuulla loputkin."
Näiden langattomien mikrofonien kanssa aloitan siis aina näin:
Haluaisin tervehtiä Israelin poliisia...
Ensiksi haluaisin kiittää kaikkia niitä, jotka ovat -
rukoilleet puolestani heinäkuun ajan.
Tammikuussa järkytyin, kun tajusin, että Englannista on tulossa -
islamilainen maa. Kuukausiin en voinut puhua asiasta.
Sitten kerroin huoleni eräille johtohenkilöille, ja he sanoivat:
"David, se on viesti Herralta, sinun pitää kertoa se muille."
Koskaan ennen ei niin moni ole tukenut minua.
Siitä lähtien sain Herralta päivittäin ilmestyksiä.
Kysyin: "Herra, miksi kerroit minulle tämän?"
Hän vastasi: "Koska kirkkoni on tietämätön ja valmistautumaton."
"Miten voisimme olla valmiita?" kysyin.
Jumala antoi vastauksen minulle, ja lopputulos on nauhoitusten sarja, -
josta Malcolm mainitsi.
Kuvaus- ja nauhoituspäivä oli sovittu heinäkuulle.
Studion ja laitteiston vuokraaminen on hyvin kallista.
Olimme valmiina, mutta silloin koin halvauksen ja menetin puhekykyni.
Lääkärit eivät löytäneet minkään- laista syytä halvaukselle.
Pyydän siis anteeksi, en vieläkään pysty kontrolloimaan suutani.
En voi hymyillä teille, mutta voin irvistellä.
Tulkitkaa irvistys hymyksi!
Monet rukoilivat puhekykyni puolesta.
24.7. puhuin 5½ tuntia ilman taukoa.
Vasen puoleni oli täysin halvaantu- nut, mutta tässä sitä ollaan.
Hankkikaa ne nauhoitukset!
Nyt siirryn sanomaani, ja millainen sanoma se onkaan!
Kaksi piispaa vahingoitti aikoinaan Raamattuamme.
He tekivät kaksi asiaa, jotka pilasivat raamatun ja -
tekivät siitä vaikeamman opiskella.
Matkalla Pariisista Lyoniin eräs ranskalainen piispa jakoi -
Jumalan sanan lukuihin, jotka hän numeroi.
Sitten eräs irlantilainen piispa päätti pistää paremmaksi, -
ja jakoi jokaisen luvun jakeisiin ja numeroi nekin.
Tämä on pilannut raamatunopinnot.
Jumala ei ollut heidän innoituksensa lähde.
He tekivät sen helpottaakseen lukemista, mutta -
aiheuttivat enemmän haittaa kuin hyötyä.
Sanan 'teksti' merkitys on muuttunut.
Alunperin teksti tarkoitti kokonaista kirjaa.
Kirjan teksti luettiin.
Nyt teksti tarkoittaa kirjan yhtä lausetta.
Pidämme Raamattua tekstikokoelmana, -
jonka tekstejä käytämme jonkun asian toteennäyttämiseen.
Se on todella vaarallista.
Nyt on saatavilla uusi kansainvälinen versio.
Ystäväni on tehnyt siitä version ilman luku- ja jaenumerointia.
Odotin teiltä 'hallelujaa'!
Olemme niin tottuneita hakemaan tekstejä, ettemme enää etsi niitä.
Tunnemme tekstin, siteeraamme sitä, mutta emme tiedä asiayhteyttä.
Todistan tämän teille. Nostakaa kätenne, jos pystytte -
siteeraamaan kohtaa Joh 3:16. Useimmat teistä pystyisivät.
Kuinka moni pystyy siteeraamaan kohtaa Joh. 3:15?
Yksi, kaksi, kolme...neljä, viisi. Kuinka moni pystyy siteeraamaan -
kohtaa Joh. 3:17? Vain muutama enemmän. Näettekö, mitä tarkoitan?
Voitteko ymmärtää Joh. 3:16 ilman jaetta 15 ja 17? Ette tietenkään.
Ne kuuluvat yhteen Jumalan sanassa. Jumala ei tahtonut numerointia.
Jako lukuihin on rikkonut sen, minkä Jumala on koonnut.
Usein luvut on jaettu aivan väärissä paikoissa.
Annan pari esimerkkiä: 1. Mooseksen kirja, 1 ja 2 luku.
Luomisen 7. päivä on eri luvussa kuin 6 aiempaa päivää!
Nehän kuuluvat yhteen!
Jesaja 53, se ihana laulu Jumalan kärsivästä palvelijasta:
"...vaikka meidän rikkomuksemme olivat hänet lävistäneet ja -
meidän pahat tekomme hänet ruhjo- neet. Hän kärsi rangaistuksen, -
jotta meillä olisi rauha, hänen haavojensa hinnalla me -
olemme parantuneet." Tunnettehan tuon jakeen, eikö vaan?
Laulu alkaa jo luvun 52 puoli- välistä. Alkuosaa ei koskaan lueta!
Pahin esimerkki on Ilmestyskirjan luku 20.
7:ä viimeistä näkyä ei koskaan lueta yhdessä muiden kanssa.
Koko väittelyä amillenarismista, premillenarismista ja -
postmillenarismista ei olisi, -
jos luku 20 ei jakaisi Jumalan sanaa kahtia.
Mahdottomia sanoja, mutta ei mennä siihen nyt.
Apostolien teot 18 ja 19 ovat vielä yksi esimerkki.
Ihmiset alkavat yleensä lukea luvun alusta, -
mikä katkaisee Jumalan soljuvan sanan.
Pidätte tätä ehkä saivarteluna, mutta sitä se ei ole.
Tämä on myös pilannut roomalais- kirjeet 9-11.
Ne ovat erillään muusta kirjeestä. Aivan kuin Paavali olisi yhtäkkiä -
päättänyt kirjoittaa eri aiheesta, ja aivan kuin luvut 9, 10 ja 11 -
kuuluisivat yhteen, mutta ovat irrallaan muusta kirjeestä.
Ne ovat ikään kuin suluissa, poikkeama itse aiheesta.
Paavalin pieni välisoitto hänen puhuessaan Israelista.
Näinhän ei ole. Kirjeen läpi kulkee punainen lanka, -
jonka näkee selvästi, jos leikkaa pois lukujen otsikot.
Esimerkiksi luvun 8 lopussa (8:39) sanotaan: "ei mikään -
voi erottaa meitä Jumalan rakkau- desta". Tiedätte varmasti kohdan.
"ei korkeus eikä syvyys, ei mikään luotu" - mutta hetkinen vain!
Eikö juutalaisia muka erotettu Jumalasta? Ei Paavalin mukaan.
Jos Jumala pystyi rikkomaan liiton juutalaisten kanssa, voi hän -
tehdä niin myös kristittyjen kanssa.
Hän hylkäsi heidät, Hän voi hylätä meidätkin.
Paavali siis jatkaa (Room. 11:1): Ei, Hän ei hylännyt juutalaisia.
Jumala ei tee sellaista. Näettekö yhteyden?
Luvun 11 lopussa hän puhuu Jumalan armosta (11:30-32).
Hän on armahtanut pakanat, ja tulee vielä armahtamaan -
juutalaiset, "...jotta Hän voisi antaa kaikille armahduksen."
Luku 12 alkaa: "Jumalan armahtavaan laupeuteen vedoten -
kehotan teitä, veljet: Antakaa koko elämänne pyhäksi ja eläväksi, -
Jumalalle mieluisaksi uhriksi."
Lukujen jaot tunkevat suoraan Paavalin perustelujen väliin.
Luvut 9-11 eroavat toki muista luvuista.
Sanaa Israel aletaan käyttää näissä kolmessa luvussa.
Paavali käsittelee siis erillistä aihetta.
Hän lainaa myös Vanhaa testamenttia varsin vapaasti näissä luvuissa.
Juutalaisten pyhästä kirjasta lainauksia on yhteensä 37.
Monet kristityt olettavat väärin, että nuo luvut on tarkoitettu -
juutalaisille, koska niissä lainataan heidän tekstiään.
Itse asiassa kun luvut lukee huolellisesti, huomaa -
ettei niitä kaikkia ole tarkoitettu juutalaisille.
Ne on kirjoitettu pakanoille, siis meille.
Silti oppineet ja saarnamiehet pitävät tätä pientä pätkää -
kirjeen keskellä erillisenä osiona, joka voidaan jättää pois.
Miksi Paavali puhuu niin paljon Israelista roomalaiskirjeessä?
Miksi juuri siinä kirjeessä? Se on jo muutenkin hänen pisin kirjeensä.
Se on antiikin maailman pisin tunnettu kirje.
Mikään muu kirje ei ole läheskään yhtä pitkä kuin roomalaiskirje.
Miksi hän lisäsi siihen vielä tämän Israelia käsittelevän osan?
Pintapuolisesti luettuna se tuntuu asiasta poikkeamiselta.
Voisiko se itse asiassa olla koko kirjeen huipentuma?
Voisiko tämä osio olla koko kirjeen ydin ja sen tarkoitus?
Voisiko se olla kirjeen tärkein osa, joka selittää kaikki -
siihen johtavat luvut 1-8, ja sen jälkeen tulevat 12-16?
Tämän haluankin osoittaa teille: Nuo luvut ovat vuorenhuippu.
Sitä edeltävät luvut johtavat huippuun, ja sitä seuraavat -
luvut laskevat alas siltä.
Perimmäinen kysymys, jota ihmiset eivät koskaan kysy, on:
Miksi Paavali kirjoitti tämän pitkän kirjeen?
Sain juuri valmiiksi 8 vuoden urakan.
Nauhoitin koko raamatun videolle, käyden läpi jokaisen kirjan.
Teoksen nimi on "Raamattu avautuu", kuinka moni on nähnyt sen?
Yritin painottaa, että raamatun tekstin viitekehys on aina kirja.
Ei siis luku, vaan se kirja, jossa teksti on.
Ennen kuin voi ymmärtää yhtään mitään tietystä kirjasta, -
pitää tietää miksi ko. kirja on kirjoitettu.
Raamatussa on 66 kirjaa, ja ne on kirjoitettu eri tarkoitusta varten.
Kun saat selville miksi kirja on kirjoitettu, ymmärrät sisällön.
Otetaanpa neljä evankeliumia: kaksi kirjoitettiin uskoville, -
kolmas nuorille uskoville ja neljäs vanhoille uskoville.
Evankeliumin tulkinta riippuu siitä, lukeeko ei-uskoville vai -
nuorille vai vanhoille uskoville tarkoitettua evankeliumia.
Otetaanpa esimerkiksi vertaus eksyneestä lampaasta.
Luukas kirjoitti ei-uskoville, ja lammas kuvasi kadotettua syntistä.
Matteuksessa lammas on syntiinlangennut pyhimys.
Sama tarina, kaksi eri tarkoitusta.
Kaksi eri evankeliumia, jotka kirjoitettiin eri syistä.
Sarjassani "Raamattu avautuu" jokaisen kirjan alussa kysytään:
"Miksi tämä kirja kirjoitettiin?"
Kysymykseen on helppo vastata Paavalin kirjeiden kohdalla.
Pitää lukea rivien välistä mitä vastaanottajan päässä tapahtui.
Siellä oli jokin kriisi tai tilanne, joka vaati kirjettä.
Kirjeenvaihto vastaa sitä, mitä toisessa päässä tapahtuu.
Kuin kuuntelisi jonkun puhuvan kännykkään:
Et voi kuulla toisen vastausta, joten mielesi alkaa kehitellä -
tilannetta toisessa päässä. Kuulet jonkun sanovan:
"Onneksi olkoon! Paljonko se painaa? Minkä värinen se on?"
"Käykö se bensalla vai dieselillä?" Ymmärrättekö, mitä tarkoitan?
Te kaikki kuvittelitte tilanteen puhelimen toisessa päässä, -
ja olitte kaikki väärässä!
Mutta näin meidän tulee tehdä Paavalin kirjeiden suhteen.
Lukiessamme niitä meidän pitää poh- tia mitä toisessa päässä tapahtui.
Useimpien kirjeiden kohdalla se on ilmiselvää, -
roomalaiskirjeen kohdalla ei niinkään.
Sen takia oppineet ovat kiistelleet siitä satoja vuosia.
He ovat keksineet ainakin 20 eri selitystä sille, -
miksi Paavali kirjoitti niin kovin pitkän kirjeen kirkolle Roomassa.
Meidän pitää vastata tähän kysymykseen nyt, jos haluamme -
ymmärtää Room. 9-11.
Jokin tilanne vaati tätä kirjettä.
Tästä on kaksi oppisuuntaa. On niitä, joiden mielestä -
Paavalilla oli tarve kirjoittaa tämä kirje. Tarve lähti hänestä.
Selitykseksi on tarjottu 5-6 eri syytä.
Yksi niistä on, että saarnamies halusi saarnata tässä -
valtakunnan sydämessä sijaitsevassa mahtavassa metropolissa.
Hän alkoi epäillä pääseekö koskaan sinne, joten -
hän lähetti saarnansa etukäteen. Ainakin he saisivat lukea saarnan!
Se on yksi teoria. Toinen on se, että hän arvioi elämäänsä -
saarnaajana, mietti tulevaisuutta, paljonko aikaa oli jäljellä, -
ja halusi tallentaa evankeliumin teologian Rooman pääkirkkoon, -
missä se olisi koko valtakunnan saatavilla.
Uskotteko Paavalin tehneen niin? Toinen teoria on, että Paavali -
oli saattanut päätökseen lähetys- työnsä itäisellä Välimerellä, -
ja aikoi nyt länteen, Roomasta eteenpäin. Hän sanoo kirjeessään -
että toivoo pääsevänsä Espanjaan. Hän siis tarvitsi uuden tukikohdan.
Antiokia oli lähetystyön keskus mutta liian kaukana idässä.
Tämän teorian mukaan hän siis toivoi, että Roomasta tulisi -
hänen uusi tukikohtansa, josta käsin hän voisi mennä Espanjaan.
Niinpä hän lähettää suositus- kirjeen, häntä ei tunneta siellä.
"Tähän uskon, oletteko valmiita tukemaan lähetystyötäni länteen?"
Onkohan tämäkään oikein?
Varmaa on, että hän halusi Roomaan. "Olemme aikoneet tulla käymään -
luonanne, mutta Saatana on estänyt meitä."
Lähettikö hän siis evankeliumin edeltä heidän hyväksyttäväksi?
Mielestäni teoriat, joiden mukaan tarve kirjeeseen lähti Paavalista,
ovat väärässä. Paavali ei kirjoittanut itsekkäistä syistä.
Hän ei kirjoittanut edistääkseen omaa asiaansa.
Hän sanoi, ettei tarvitse suosituskirjeitä.
"Te itse olette meidän suositus- kirjeemme."
Uskon siis näiden teorioiden olevan väärässä.
Tarkastelkaamme siis kirjeen vastaanottajan puolta.
Tapahtuiko Roomassa jotain, minkä takia tätä kirjettä tarvittiin?
Kun vastaamme tähän kysymykseen, tilanne kirkastuu suuresti.
Paavali ei esittele evankeliumiaan Roomalaiskirjeessä.
Sanon tämän siksi, että useimmat protestantit luulevat niin.
He pitävät Roomalaiskirjeen sisältöä evankeliumina, -
jota heidän tulee julistaa. Niin he sitten tekevätkin.
Itse asiassa Roomalaiskirje on vain osa Paavalin evankeliumia.
Paavali saarnasi paljon muustakin, kuin mitä Roomalaiskirjeessä on.
Asioita, joita hän piti oleellisina evankeliumin kannalta.
Kirjeessä ei esimerkiksi mainita lainkaan katumusta.
Silti Paavali julisti sitä kaikkialla. Tiedättehän jakeen:
"En voinut olla tottelematta taivaallista näkyä." (Ap.t. 26:19)
Kuinka moni tietää tämän jakeen?
Entä kuinka moni tietää seuraavan jakeen?
Mikä oli tämä taivaallinen näky?
Hän sanoi "En voinut olla tottelematta taivaallista näkyä..."
Useimmat kristityt eivät huomioi, mitä hän teki sitten.
"Minä olen julistanut, että kaikkien tulee katua syntejään, -
kääntyä Jumalan puoleen ja tehdä tekoja, -
joissa heidän parannuksensa näkyy."
Tämä on mielestäni ratkaiseva teksti.
Parannuksen tekoon ei riitä syntisen rukous.
Se vaatii tekoja, jotka todistavat kääntymyksestä.
Pitää olla näyttöä, pitää tehdä jotain.
Näin Paavali julisti Ateenassa: "Tällaista tietämättömyyttä -
Jumala on pitkään sietänyt, mutta nyt sen aika on ohi:
Hän vaatii kaikkia ihmisiä kaikkialla tekemään parannuksen."
Roomalaiskirjeessä tätä ei mainita.
Se on vain osa Paavalin julistamasta evankeliumista.
Siinä ei ole mitään taivaasta ja helvetistä.
Siinä ei mainita Jeesuksen paluuta, Jumalan valtakuntaa tai kirkkoa.
Ei mitään, mistä hän normaalisti saarnasi.
Silti ihmiset pitävät Roomalais- kirjettä Paavalin evankeliumina.
Sitä se ei ole. Se on toki osa sitä, -
mutta miksi hän jättää niin paljon pois?
Hän kirjoittaa ihmisille, jotka ovat jo kääntyneet.
Hän kirjoittaa uskoville, jotka eivät tarvitse koko evankeliumia.
He ovat jo saaneet ja ottaneet sen vastaan.
Se ei ole lähetystyötä.
Jos perustaa saarnaamansa evankeliumin Roomalaiskirjeeseen, -
jättää pois tärkeimmät osat.
Mitä siis tapahtui Rooman kirkossa?
Kysytäänpä ensin: Milloin tämä kirje kirjoitettiin?
Se kirjoitettiin n. 60 jKr.
30 vuotta Jeesuksen kuoleman ja ylösnousemuksen jälkeen.
Kolme vuosikymmentä oli kulunut tapahtumista, -
joihin evankeliumi perustui. Mitä näiden vuosien aikana tapahtui?
Vastaus on yllättävä.
Jeesuksen rakentamasta kirkosta oli tulossa pakanallinen kirkko.
Paavalin lähetystyö kohdistui ensi- sijassa juutalaisiin (Room. 1:16).
Hän menestyi kuitenkin paremmin muiden kuin juutalaisten kanssa.
Alkukirkko, joka oli alkanut enimmäkseen juutalaisten yhteisönä,
oli muuttumassa yhä enemmän muiden kuin juutalaisten kirkoksi.
Juutalaisten määrä väheni, muiden kasvoi.
Rooman kirkko oli kokenut tämän erikoisella tavalla.
Se oli käynyt läpi 4 vaihetta.
Vaihe 1: Rooman kirkko perustettiin, ilman apostoleita.
Pietari ja Paavali tulivat mukaan paljon myöhemmin.
Arkistoissa ei ole merkintää, että yksikään apostoleista -
olisi mennyt Roomaan perustamaan kirkkoa.
Ainoa vihje on, että kun Pyhä Henki vuodatettiin helluntaipäivänä, -
paikalla oli juutalaisia ja käännynnäisiä Roomasta (Ap.t. 2:10)
Voimme vain olettaa, että 3000 kääntyneen, kastetun ja -
Pyhällä Hengellä täytetyn joukossa olleet Roomalaiset palasivat -
juhlan jälkeen kotiinsa ja perustivat kirkon.
Alussa Rooman kirkko oli siis täysin juutalainen.
Toinen vaihe alkoi, kun he rupesivat evankelioimaan Roomassa.
Pakanat alkoivat tunnustaa juutalaisten messiasta vapahtajana.
Kakkosvaiheessa Rooman kirkko oli siis sekoitus juutalaisia ja muita.
3. vaiheessa tapahtui jotain yllättävää.
Keisari Claudius karkotti juu- talaiset Roomasta 50-luvulla jKr.
Hän teki sen, koska juutalaiset mellakoivat, -
ja kapinoivat Chrestus-nimisen miehen takia.
Siis Kristuksen.
Paavali kohtasi kaikkialla juutalaisia, jotka uskoivat, -
ja niitä jotka eivät uskoneet ja aiheuttivat ongelmia -
roomalaisten kanssa (Ap.t. 17:5-13) Tätä tapahtui etenkin Roomassa.
Juutalaisia suututti se, että jotkut heidän joukostaan -
liittyivät tähän uuteen lahkoon ja palvoivat Chrestusta (Ap. t. 17:7).
Koska tästä aiheutui niin paljon harmia pääkaupungissa, -
Claudius määräsi: "Häipykää täältä, uskoittepa Chrestukseen tai ette!"
Hän siis karkotti juutalaiset Roomasta, -
se mainitaan Apostolien teoissa luvussa 18.
Karkotettujen joukossa oli pariskunta, Aquila ja Priscilla.
He tapasivat Paavalin Korintissa (Ap. t. 18:2)
Kerrataanpa Rooman kirkon vaiheet vielä:
1. vaiheessa Rooman kirkko oli juutalaisten kirkko.
2. vaiheessa se oli juutalaisten ja pakanoiden kirkko.
Vaiheessa 3 kirkkoon ei enää kuulunut ollenkaan juutalaisia.
Heidät oli karkotettu keisarikunnan pääkaupungista.
4. vaihe alkoi, kun Claudius kuoli ja Nero tuli valtaan.
Aluksi Nero oli varsin hyvä keisari.
Aivan kuin Hitler oli alkuvuosina. Hän sai aikaan työpaikkoja ja -
piti inflaation kurissa Saksassa.
Nero teki saman. Klaudiuksen jäl- jiltä talous oli huonossa kunnossa.
Nero tiesi, että juutalaiset edes- auttoivat liike-elämää ja taloutta.
Hän ei ollut ainoa historiassa, joka kutsui juutalaiset takaisin.
Cromwell teki niin, samoin Holland. Juutalaiset edistävät liike-elämää.
Nero siis sanoi: "Juutalaiset, tulkaa takaisin!"
Ja niin he palasivat. Useimmat olivat ei-uskovia, mutta jotkut, -
kuten Aquila ja Priscilla, tulivat takaisin (Room. 16:3).
Mutta kun juutalaiset yrittivät palata kirkon pariin, -
pakanat eivät halunneet heitä sinne.
Tämä oli tilanne roomalaiskirjeen taustalla.
He eivät olleet tervetulleita. "Emme halua juutalaisia seuraamme."
"Jumala käyttää meitä ja siunaa meitä, emme tarvitse teitä."
Epäilemättä Aquila ja Priscilla, sekä muutama muu Paavalin -
juutalainen ystävä, jotka kertoivat asioiden tilasta Paavalille.
"Paavali, tilanne on epätoivoinen, tarvitsemme apuasi."
Mutta Paavali oli aikeissa mennä Jerusalemiin, eikä voinut tulla.
Miten hän voisi auttaa? Hän voisi kirjoittaa kirjeen.
Antiikin maailmassa kirjeitä ei kirjoitettu tyyliin:
"Täällä on kivaa, olisitpa sinäkin täällä!" Postia ei ollut.
Kirjettä ei voinut työntää postilaatikkoon ja olettaa sen -
saapuvan keisarikunnan toiseen päähän seuraavana päivänä.
Piti löytää joku, joka vei kirjeen perille.
Kesti kauan ja oli kallista lähettää kirje.
Kirje kirjoitettiin kun siihen oli pakottava tarve.
Sitten piti löytää joku, joka oli menossa kirjeen määränpäähän.
Paavali siis päättää kirjoittaa kirjeen selvittääkseen tämän -
potentiaalisesti vaarallisen tilanteen.
Se oli vaarallinen monestakin syystä.
Tätä näkemystä ette tule kuulemaan muilta saarnaajilta.
En ole nähnyt sitä muualla, mutta se tuntuu ilmeiseltä.
Juutalaiset olivat poissa Roomasta 12 vuoden ajan.
Sinä aikana saarnaajat päätyivät virheelliseen olettamukseen.
He olettivat, että Jumala oli hylännyt juutalaiset (Room. 11:1-2)
"Pääkaupungista karkottaminen todistaa, että Hän on -
hylännyt heidät, ja valinnut meidät korvaamaan juutalaiset."
"Olemme varmaan paljon parempia kuin he, koska -
Hän antoi meidän jäädä ja tekee meistä uuden Israelin."
Kuulostaako tämä tutulta? Se alkoi Rooman kirkossa n. 50 jKr.
Koko Roomalaiskirje on kirjoitettu korvausteologiaa vastaan, -
ja sitä vastaan, että kirkko olisi uusi Israel.
Koko kirjeen tarkoitus oli tämän kriisin ratkaiseminen.
Paavali oli huolissaan. Ensinnäkin tämä merkitsisi -
Rooman kirkon jakaantumista, kahden eri kirkkokunnan muodostumista:
Juutalaisten kirkko ja pakanoiden kirkko.
Koska kaikki tiet veivät Roomaan, kaikki tiet myös lähtivät sieltä.
Tämä jako olisi levinnyt koko keisarikuntaan.
Paavali oli perustanut lähetys- työnsä sille, että -
Kristus "omassa itsessään loisi nuo kaksi yhdeksi uudeksi ihmiseksi."
Juutalaiset ja pakanat palvomassa yhdessä, ei erikseen.
Tästä hän oli huolissaan. Tilanne oli epätoivoinen.
Se vaati häneltä viisautta ja etevyyttä, koska hänen piti -
kirjoittaa kirkolle, jossa ei ollut käynyt eikä sitä perustanut.
Hän oli tehnyt niin jo aiemminkin, kirjoittaessaan kolossalaisille.
Hän ei ollut koskaan käynyt Kolossan kaupungissa.
Silloinkin hän oli tekemisissä kirkon kanssa, -
joka ei tuntenut eikä ihaillut häntä.
Hänen piti siis olla varovainen nuhdellessaan Rooman kirkkoa.
Pakanoista oli tullut ylimielisiä.
Hän käsittelee sitä luvussa 11. Hän moittii heitä 3 kertaa.
Ylpeydellä on aina kääntöpuoli.
Kun nostaa itsensä ylös, painaa muita alas.
Ylimielisyyden kääntöpuoli on halveksunta.
Rooman kirkossa oltiin alettu halveksia juutalaisia.
Se oli juutalaisvihan ensimmäinen siemen Kristuksen kirkossa.
Se turmeli kirkon historiaa seuraavien 2000 vuoden ajan.
En tiedä, pystyikö Paavali aavistamaan tämän kaiken.
Mutta hän oivalsi, kuinka vaarallinen tilanne oli:
Pakanat halusivat Jumalan torjuvan juutalaiset, -
koska pitivät itseään parempina. "Olemme valittu kansa, eivät he."
Tätä sanomaa oli julistettu ja siihen uskottiin laajalti -
sen 12 vuoden ajan, jolloin seurakunnassa ei ollut juutalaisia.
Kun Aquila, Priscilla ja muut palasivat tähän ilmapiiriin, -
ei ihme, että he pyysivät Paavalia tulemaan nopeasti.
Mutta Paavali ei voinut tulla. "Olen menossa Jerusalemiin."
"Voi kestää kuukausia tai vuosia, ennen kuin pääsen sinne."
Silloin olisi ollut myöhäistä, vahinko olisi jo tapahtunut.
Paavali siis kirjoitti tämän pitkän kirjeen.
Hän yritti tukahduttaa vaarallisen tilanteen alkuunsa, ennen kuin -
se leviäisi koko kirkkoon. Ennen kuin kirkko unohtaisi -
juutalaisen alkuperänsä, ja siitä tulisi juutalaisvastainen.
Ennen kuin se luulisi Jumalan vaihtaneen valitun kansan toiseen.
Varsin merkittävä seikka.
Alunperin minut kutsuttiin puhumaan erääseen toiseen juhlaan -
tässä aivan lähellä. Olen puhunut siellä kahtena edellisenä iltana.
Olin järkyttynyt kuullessani, että täällä on 2 eri Lehtimajan juhlaa.
En voinut uskoa sen olevan Jumalan tahto, ja sanoin heille niin eilen.
Saapuessani paikalle, sanoin: "En pidä siitä, että on 2 eri juhlaa."
"Niitä on itse asiassa kolme", minulle vastattiin.
"Juutalaisilla on nyt oma Lehtimajan juhla."
Tiedän, mitä mieltä Paavali olisi tästä!
Hän näkisi saman kahtiajakaantumisen vaaran:
Juutalaiset ja pakanat erillisinä Kristuksen ruumiina.
"Missä on se yksi uusi ihminen Kristuksessa", hän kysyisi.
Kun sain selville, että juhlia on kolme, ajattelin:
"Valmistelin näitä luentoja roomalaisista ymmärtämättä, -
kuinka relevantteja ne olisivat."
Jumala on tuonut meille sanansa, ja Hän on tuonut sen vahvasti.
Tämä oli siis tilanne, joka Paavalin piti hoitaa.
Se oli korvausteologian ja juutalaisvihan alku kirkossa.
Jopa kristityt suhtautuivat juutalaisiin ylimielisesti.
Tilanne oli epätoivoinen.
Miten hän ratkaisisi sen?
Hän käsittelee asiaa hyvin suorasukaisesti luvussa 11.
Hän moittii 3 kertaa juutalaisiin kohdistuvaa ylimielisyyttä.
"Ei kai Jumala ole hylännyt omaa kansaansa? Ei toki!" (Room. 11:1)
"Eivät kai juutalaiset sen vuoksi kompastuneet, että he jäisivät -
maahan makaamaan? Päinvastoin!" Varsin pontevasti kielletty.
Sitten hän paljastaa Kristuksen suunnitelmat Israelin suhteen.
"Ylimielisyytenne johtuu tietämättömyydestä."
"Ette tiedä Israelin tulevaisuutta. Minä kerron sen teille."
"Se tulee muuttamaan asenteenne."
Luku 11 on yli puolessavälissä epistolaa.
Se on alkuosan huipentuma, koska hän päättää sen ylistykseen:
"Hänen on kunnia ikuisesti." (Room. 11:33-36)
Hän tekee niin aina tärkeän opetuksen lopussa, -
kuten Efesolaiskirjeen luvussa 3.
Se on olennainen osa opetusta, ei mikään jälkihuomautus.
Hän pohjustaa sitä kauan ja perusteellisesti, miksi?
Olen jo kertonut vastauksen. Hän kirjoittaa ihmisille, jotka -
eivät hyväksy hänen arvovaltaansa eivätkä tunteneet häntä apostolina.
Useimmat eivät ole edes tavanneet häntä.
He ovat ehkä kuulleet hänestä vähemmän mairittelevia asioita.
Hänen täytyy siis olla varovainen.
Ensinnäkin Paavalin täytyy saada heidät pysymään yhdessä.
Sitten hän voi käsitellä asiaa, joka uhkaa tuhota tulevaisuuden.
Hän käsittelee heidän yhtenäisyyttä evankeliumissa (Room. 1:16).
He ovat yhtä Kristuksessa, eivätkä voi kieltää sitä.
Kaikki ovat samassa asemassa (Room. 1:17).
Hän moittii juutalaisia ylpeydestä luvussa 2 (Room. 2:17-29), -
ja muita myöhemmin (Room. 11:18-21)
Hän käsittelee ylpeyttä, joka voi tuhota kristillisen yhtenäisyyden.
Hän käyttää 7 lukua muistuttaakseen heitä tästä yhtenäisyydestä.
Hän valitsee ne evankeliumin kohdat, jotka yhdistävät heidät.
Kaikki ovat samassa asemassa Jumalan edessä.
Kerrataanpa luvut 1-8.
Hän ei siis halua sanoa: "Tämä on minun evankeliumini" vaan -
"Tämä on teidän evankeliuminne, joka yhdistää teidät!"
Luvuissa 1-3 hän sanoo, että kummatkin ovat syntisiä.
Pakanat ovat syntisiä, juutalaiset ovat syntisiä.
"Kaikki ovat tehneet syntiä ja ovat vailla Jumalan kirkkautta."
Hän myöntää, että he osoittavat syntisyytensä eri tavoin.
Pakanat ovat karkeampia (Room. 1:18-32).
Homoseksuaalisuutta, sosiaalisten arvojen romahdusta...
Luvun yksi kuvaus vaikuttaa kummallisen modernilta.
Kuin lukisi iltapäivälehteä.
Niin hän sanoi pakanoiden käyttäytyvän.
Heillä ei ollut 10 käskyä, mutta heillä oli omatunto.
He toimivat omatuntoaan vastaan.
"Juutalaiset, teillä oli 10 käskyä, ja olette rikkoneet niitä."
"Olette tehneet sen salassa." (Room. 2:1-16)
Lopputulos: kaikki ovat syntisiä. Pakanat (luku 1), -
juutalaiset (luku 2), kaikki ovat tehneet syntiä (luku 3).
On tärkeää muistaa, että me kaikki olemme olleet syntisiä.
Syntisiä eri tavoin, mutta se on kaikkien lähtökohta.
Olemme nöyrinä samassa asemassa.
Olet ehkä löytänyt uskon, ehkä et. Sillä ei ole väliä Jumalan edessä.
Maa on tasainen Jumalan edessä.
Sitten Paavali käsittelee Jumalan ratkaisua tähän ongelmaan.
Hän sanoo: "Ratkaisu on sama molemmille ryhmille." (Room. 3:22)
"Vanhurskaus tulee uskosta Jeesukseen Kristukseen."
"Sen saavat omakseen kaikki, jotka uskovat."
"Kaikki ovat samassa asemassa." Juutalaisilla oli joitain -
historiallisia etuja, ilmestys ja liitto Jumalan kanssa, -
mutta heidän on tultava Jumalan eteen samoin kuin teidänkin.
Sovitus Jumalan kanssa on mahdollinen vain uskon, -
Jeesuksen kuoleman ja ylösnousemuksen kautta.
"Olette kaikki samanarvoisia, sekä synnissä että pelastuksessa."
"Sen takia olette kaikki Abrahamin poikia", hän sanoo luvussa 4.
Abrahamin jälkeläisiä eivät ole vain ne, joilla on laki, -
vaan myös ne, joilla on hänen uskonsa.
Ei ole kahta erilaista ryhmää, ei kahdenlaisia Abrahamin poikia.
Kaikki, jotka jakavat hänen uskonsa, ovat hänen poikiaan.
Näettekö, mitä hän yrittää sanoa: Olette molemmat syntisiä, -
olette molemmat pelastettuja uskon kautta, -
olette molemmat Abrahamin poikia. Miksi jakaannutte?
Hän jatkaa: "Kristityksi tulonne jälkeen -
olette palanneet entiseen elämäänne."
Kaikilla kristityillä on riski luisua takaisin vanhoihin tapoihin.
Juutalaisten ja pakanoiden välillä on kuitenkin eroja, -
koska heidän menneisyytensä oli erilainen.
Siksi he lankeavat vanhoihin tapoihinsa eri tavoin.
Pakana sortuu usein irstailuun, häpeämättömään syntiin.
Hän jopa puolustelee sitä: Onpa Jumalalla enemmän armahdettavaa!
"Onko meidän jatkuvasti tehtävä syntiä, jotta armo tulisi -
yhä suuremmaksi? Ei tietenkään." (Room. 6:1-2)
Tällä tavoin pakana usein lankeaa, toisin kuin juutalainen.
He lankeavat usein legalismiin.
Niinpä luvussa 5 Paavali kertoo pakanoille, että heidän on -
kuoltava pois synnistä. Luvuissa 6-7 hän kertoo -
juutalaisille, että heidän on kuoltava vapaiksi laista.
Hän sanoo: "Laki tulee surmaamaan teidät."
Hän todistaa tämän omakohtaisella esimerkillä luvussa 7.
"Himo olisi ollut minulle tuntema- ton asia ellei laki olisi sanonut:
Älä himoitse." (Room. 7:7-8)
Kiinnostavaa, että ainoa käsky, jota Paavali ei kyennyt -
noudattamaan, oli kymmenes. Se on vaikein kaikista.
"Älä tavoittele lähimmäisesi..."
Samaan aikaan ei voi olla tyytyväinen ja ahne.
"Suuri rikkauden lähde usko kyllä onkin, kun tyydymme siihen -
mitä meillä on." (1. Tim. 6:6)
Elämme ahneessa maailmassa ja se on kiusaus meille kaikille.
Paavali sanoi, että laki oli hyvä, mutta teki hänet syntiseksi.
Hän kielsi pakanoita lankeamasta irstailuun:
"Kuolkaa pois synnistä!"
Juutalaiset, älkää palatko legalis- miin, vaan kuolkaa vapaiksi laista!
Miehensä kuoltua nainen on vapaa lain määräyksestä.
Kristuksen kuolemassa te olette kuolleet vapaiksi laista.
Tarvitaan hengen vapautta.
Luvussa 8 hän kertoo, että kaikkien on elettävä hengen vapaudessa.
"Lihan pyrkimykset tuottavat kuoleman."
"Hengen laki, joka antaa elämän Kristuksen Jeesuksen yhteydessä, -
on näet vapauttanut sinut synnin ja kuoleman laista."
Luku 8 on upea. Huomaatteko, mihin Paavali pyrkii näissä luvuissa?
Hän ei julista evankeliumia, se olisi turhaa kääntyneille.
Hän muistuttaa, että kaikki ovat samassa asemassa Jumalan edessä.
Kaikki ovat syntisiä, kaikki vanhurskautetaan uskon kautta, -
kaikkien pitää oppia elämään hengen vapaudessa eikä langeta synteihin.
Pysyttekö kärryillä? Hän vetoaa evankeliumin ykseyden puolesta.
Evankeliumi on yhdistänyt heidät.
Miten he kehtaavat suunnitella jakautumista eri kirkkokuntiin?
Israelin juutalaiset ovat yhtä meidän kanssamme.
Sama vapahtaja on vapahtanut heidät samasta synnistä, -
samasta armosta, samaan pyhyyteen, iänkaikkisesti.
On evankeliumin häväistystä, -
jos juutalaiset ja pakanat palvovat erikseen.
Siinäpä sanoma. Jos erottelet, unohdat evankeliumin, joka yhdisti.
Julistat silloin väärää evankeliumia.
Tämä kaupunki on kärsinyt satoja vuosia kristittyjen hajaannuksesta.
Pyhän haudan kirkossa toimi 5 eri kristillistä uskontokuntaa.
Ne eivät luottaneet toisiinsa, joten avaimesta huolehti muslimi.
Tätä kristillisen hajaannuksen skandaalia juutalaiset ovat -
todistaneet täällä. Luulin, että siitä olisi jo päästy eroon.
Mutta nyt karismaattiset ja evan- keliset kristityt jatkavat samaa.
Se on evankeliumin kieltämistä.
Sanon tämän sydämestäni.
Sanon samaa kuin Paavali. Hänen sydämensä puhuu tässä kirjeessä.
Hän pelkää kirkolle koituvan mittaamatonta vahinkoa, -
jos juutalaiset ja pakanat eivät tule toimeen keskenään.
Paavali on ennen kaikkea käytännön mies.
Hän tietää, että teoriassa voimme olla yhtä, käytännössä on toisin.
Taivaassa kera pyhimysten rakkaiden - se auvoista ois!
Maan päällä kera pyhimysten tuttujen - siitä riemu on pois!
Paavali pohtii kovasti pelastustamme käytännön tasolla.
On hienoa olla yhtä evankeliumissa, mutta sen pitää toimia käytännössä.
Luvuissa 12-16 pohditaan juuri tätä.
Monet Paavalin kirjeet alkavat teorialla, ja päättyvät -
käytännön etiikkaan. Efesolaiskirje on hyvä esimerkki.
Paavali päätyy aina käytännön tasolle.
Luvuissa 12-16 Paavali osoittaa tiedostavansa,
että juutalaisten ja pakanoiden välillä on kulttuurieroja.
"Teille tulee käytännön ongelmia."
"Elätte Caesarin alaisuudessa ja teihin kohdistuu myös -
ulkopuolisia paineita vallanpitäjien taholta."
Luvussa 13 Paavali käskee rukoilemaan esivallan puolesta, -
maksamaan verot ja elämään nuhteettomasti.
Sitten hän käsittelee seurakunnan sisäisiä ongelmia ja paineita.
Kiinnostavaa on, ettei hän pidä normaalia puhettaan siitä, -
kuinka aviopuolisojen tai vanhempien ja lasten tai -
työnantajan ja työntekijän tulee käyttäytyä.
Nämä löytyvät esim. efesolais- kirjeestä, mutta eivät tästä.
Tässä kirjeessä hän keskittyy ainoastaan niihin ongelmiin, -
joita juutalaisten ja pakanoiden yhteiselosta voi syntyä.
Hän mainitsee tiettyjä pyhäpäiviä, kuten sapatin.
"Joku pitää yhtä päivää toista parempana, toiselle kaikki päivät -
ovat samanarvoisia." He voivat vapaasti tehdä niin!
Sunnuntain pyhittäminen ei ole osa kristinuskoa, -
meillä ei ole sapattiin liittyvää lakia.
Mutta jos joku kristitty haluaa pitää tiettyä päivää pyhänä, -
ja toiset eivät, se on ok. Laki ei velvoita pyhäpäiviin.
Kristinuskossa ei myöskään esiinny kalenteriin sidottuja juhlia.
Lehtimajanjuhlaa ei vietetä Jeesuksen käskystä, -
vaan ystävyydenosoituksena juutalaisille.
Kirkko noudattaa kristillistä kalenteria, mutta sen ei pitäisi.
Raamatussa ei ole määrätty niin.
Uudessa testamentissa ei käsketä viettämään joulua, -
mutta silti teemme niin. Se ei kuulu kristinuskoon.
Kristitylle jokainen päivä on Herran päivä.
Ei 1 päivä 7:stä, vaan 7 päivää 7:stä.
Kirkollisveron maksu ei myöskään kuulu kristinuskoon.
Jos he tekevät niin, se heille sallittakoon.
Kymmenysten maksu kuuluu Mooseksen lakiin, ei kristinuskoon.
Varsin monet kirkot perustavat kuitenkin taloutensa siihen.
Olemme vapaita laista! Vain Kristuksen laki koskee meitä.
Pyhä Henki ohjaa meitä, ja se on vapautta.
Mutta juutalaisilla on tapana viettää sapattia ja juhlapäiviä.
Paavalin mukaan meidän pitää oppia elämään yhdessä ja -
sallia toisillemme vapaus tehdä tapojemme mukaan.
Hän puhuu myös ruuasta, joka voi aiheuttaa ongelmia yhteiselossa.
Pidän kinkkuvoileivistä!
Eräs katolinen kardinaali ja Lontoon päärabbi olivat -
ylipormestarin juhlaillallisella. Kardinaali kysyi rabbilta:
"Maistuisiko kinkkuvoileipä?" Rabbi vastasi tähän:
"Syön sellaisen häissäsi."
Kristityillä voi olla eroja oma- tunnossa, koska se on -
kulttuurisesti ehdollistettu.
Meidän kaikkien omatuntoon vaikut- taa se, miten meidät kasvatettiin.
Vuosikausiin en ajanut pyörällä sunnuntaisin, koska vanhempieni -
mielestä se oli syntiä. Nyt kun minut on täytetty Pyhällä Hengellä,
olen vapaa ajamaan pyörällä sunnuntaisin!
Mutta on ihmisiä, jotka eivät tee tiettyjä asioita sunnuntaisin.
Minun on hyväksyttävä se.
Luvuissa 12-15 Paavali käsittelee hyvin käytännönläheisiä asioita.
Aiemmin hän on kehottanut heitä olemaan yhtä evankeliumissa, -
synnissä ja uskon kautta vanhurskauttamisessa.
"Olette kaikki Abrahamin poikia, teillä on kiusaus palata vanhaan -
elämäänne mutta teidän tulee olla yhtä Pyhän Hengen vapaudessa."
"Ymmärrän toki, että kun istutte aterialle, toinen pitää -"
kosher-ruuasta ja toinen ei."
"Perjantaisin toinen viettää sapattia ja toinen ei."
Hän sanoi: "Rakkaus on tärkeintä."
Luvuissa 1-4 hän korostaa, että olette yhtä uskossa.
Luvuissa 5-8 hän kertoo, että olette yhtä toivossa.
Luvuissa 12-15 hän sanoo, että teidän tulee olla yhtä rakkaudessa.
Käytönnön rakkautta, toisiinne sopeutumista.
Sen oivaltamista, että ihmisillä on yhä tunnontuskia.
Oman käytöksen sopeuttamista toisiin.
Avarakatseiset sopeutuvat ahdasmielisiin, rakkauden vuoksi.
Mikä kirje!
Paavali yrittää niin kovasti sivu sivun jälkeen saada heidät -
pysymään yhdessä, ja sitten yhtäkkiä hän sanoo:
"Minun on kerrottava teille Israelista." (Room. 9-11)
"Minun pitää puhua teille juutalaisista."
"Jumala ei ole hylännyt heitä."
"Keisari Claudiuksen torjunta ei ollut Jumalan torjunta."
"Olette tehneet väärän johtopäätöksen."
Kotimaassani suurin osa kirkosta uskoo tähän väärään päätelmään.
He luulevat korvanneensa Jumalan valitun kansan, Israelin.
He julkeavat kutsua itseään uudeksi Israeliksi.
Uudessa testamentissa näin ei sanota kertaakaan.
Olen antanut teille viitekehyksen. Ymmärrättekö, kuinka tärkeä se on?
Nyt tiedätte miksi Paavali kirjoitti tämän kirjeen.
Ymmärrätte tämän erityisen osion, huipentuman, -
jota hän on pohjustanut.
Luku 11 on kirjeen todellinen syy.
Voitte ymmärtää, miksei hän pitänyt kiirettä.
Vieraaseen kirkkoon ryntääminen ja heidän syyttäminen -
on varmin tapa saada vihamiehiä.
Kun hän kirjoitta galatalaisille, hän tunsi heidät ennestään.
He olivat hänen henkisiä lapsiaan.
Hän menee suoraan asiaan eikä jahkaile.
Se on ainoa kirje, jonka alussa hän ei kiitä Jumalaa heistä.
Ainoa kirje, jossa hän ei anna heistä suosituksia.
Lapsilleen voi sanoa suoraan: "Se on väärin!"
Niin ei voi tehdä vieraassa kirkossa.
Olen oppinut sen kantapään kautta!
Ensin täytyy solmia suhteita, luoda yhteys.
Paavali teki niin, ja huomaatte, kuinka taitavasti hän loi pohjan.
Hän on pohjustanut tämän osion erittäin huolellisesti.
Kirje on osoitettu Rooman pakanallisille.
Kirkkoon kuuluu taas juutalaisia, mutta kirje ei ole heille.
Hän lähettää heille terveisiä luvussa 16.
Useitakin terveisiä, enemmän kuin muissa kirjeissä.
Tunnen jo teistä monia, tervehtikää Aquilaa ja Priscillaa -
ja kaikkia muita. Pitkä lista, yli 20 nimeä.
Mutta kirje on osoitettu pakanallisille.
Uudessa testamentissa on kirje, joka on osoitettu juutalaisille.
Se on Heprealaiskirje.
Se on viesti juutalaisille, enkä käsittele sitä tämän enempää.
Mutta Roomalaiskirje on osoitettu vain pakanallisille.
Se on kohdistettu heidän ylimielisyyttään vastaan.
Hän aikoo käsitellä asiaa suoraan. Näiden 3 luvun avain -
on hänen käyttämissään persoonapronomineissa.
Ensinnäkin hän käyttää 2. persoonan pronominia 'sinä' tai 'te':
Tiedämme kehen hän viittaa: Te pakanat.
Hän puhuttelee heitä hyvin suoraan: sinä, sinä, sinä.
Hän käyttää myös 3. persoonan pronomia 'he', -
kun hän puhuu juutalaisista.
Ei vain uskovista juutalaisista, mutta myös ei-uskovista.
Aina kun hän kirjoittaa 'he', hän tarkoittaa juutalaisia.
Tässä osiossa hän käyttää myös minä-muotoa enemmän kuin koskaan.
Kirje muuttuu hyvin omakohtaiseksi. Jokainen luvuista 9, 10 ja 11 -
alkaa hänen henkilökohtaisten tunteittensa vuodatuksella.
Tämän vuoksi piispa luultavasti jakoi luvut ja aloitti jokaisen -
Paavalin tunteellisella vuodatuksella.
Toinen jako on väärässä kohdassa ja harhaanjohtava.
Mutta tämän perusteella siis luulen hänen jakaneen luvut.
Hänestä oli hyvä idea aloittaa luku tunteellisella purkauksella.
Sinä, he, minä: nämä 3 pronominia hallitsevat näitä lukuja.
On totta, että hänellä on 3 aihetta, jotka suunnilleen -
vastaavat jakoa lukuihin 9, 10 ja 11, mutta vain suunnilleen.
Käyn ensin läpi näiden kolmen luvun pääteemat.
1. Menneisyydessä Israel on ollut valittu kansa.
Tätä käsitellään luvussa 9.
2. Tällä hetkellä Israel on itsepäinen.
3. Tulevaisuudessa Israel pelastetaan.
Nämä 3 teemaa muodostavat hänen oman kansansa -
historiallisen katsauksen. Men- neisyys, nykyhetki ja tulevaisuus.
Tätä hän käyttää pääargumenttinaan käsitellessään pakanoiden ylpeyttä.
Hän melkeinpä asettuu heidän puolelleen luvuissa 9 ja 10.
Jos hän olisi lopettanut siihen, pakanat olisivat sanoneet:
"Olemme oikeassa, Jumala on hylännyt kansansa."
"Olemme uusi Israel, Jumala on korvannut heidät meillä."
Mutta onneksi hän ei lopettanut lukuun 10, -
ja kertoi koko totuuden. Hän myönsi Israelin olevan -
itsepäinen, ja että heidät valittiin menneisyydessä.
Hän aikoo sanoa luvussa 9: Kaikki juutalaiset eivät ole -
Jumalan Israel. (Room. 9:6)
Monet kristityt keskittyvät yhteen näistä luvuista, -
ja sivuuttavat 2 muuta lukua.
Siksi heidän ajattelunsa Israelista on epäsuhtaista.
Esimerkiksi Kalvinistit painottavat lukua 9.
En ole kalvinisti, myöskään itse Calvin ei ollu kalvinisti!
Kalvinismi perustuu hänen seuraajaansa Theodore Bezaan.
Luku 9 antaa ihmeellisen kuvan Jumalan yksinvaltiudesta.
Hän armahtaa kenet tahtoo ja paaduttaa kenet tahtoo.
Aivan kuin se olisi mielivaltaista, onnesta kiinni pelastuuko vai ei.
Ultra-kalvinismi tukeutuu niin paljon lukuun 9, että heidän -
mukaansa pelastus riippuu Jumalan valinnasta eikä mistään muusta.
Jumala nostaa nimen hatusta: "Hänet minä pelastan."
Hän nostaa toisen nimen: "Hänet paadutan ja lähetän helvettiin."
Se on irvikuva ja häväistys Häntä kohtaan.
Sen mukaan Jumala ei haluaisi pelastaa kaikkia, -
eikä se ole Jumala jonka minä tunnen (1. Tim. 2:4)
Minun tuntemani Jumala tahtoo, että kaikki pelastuisivat.
On halpamaista väittää, että Hän valitsee jonkun ja kiroaa toisen.
Mutta se perustuu 9. lukuun (Room. 9:18)
Tästä kohdasta saa sen vaikutelman, että -
Jumala valitsee tämän muttei tuota, riippumatta heistä itsestään.
Pelastus olisi siis täysin sattumankauppaa.
He sivuuttavat luvun 10, jossa sanotaan:
"Olemme vastuussa kadotukseen joutumisesta."
Luvussa 11 sanotaan, että Jumala haluaa antaa kaikille armahduksen.
Näettekö, kuinka vaarallista on ottaa vain luku 9, -
ja sivuuttaa luvut 10 ja 11? Niin ultra-Kalvinismi tekee.
Tämä ilmiö on pyyhkäissyt kristillisen kirkon yli.
He eivät myöskään ole kovin innostuneita Israelista.
Korvausteologia painottaa lukua 10, ja sivuuttaa luvut 9 ja 11.
He viittaavat siihen, että Paavali myöntää juutalaisten itsepäisyyden.
He ovat edesvastuussa siitä, että he hylkäsivät evankeliumin -
ja torjuivat oman Messiaansa.
Korvausteologit sanovat: He saivat tilaisuutensa mutta menettivät sen.
Jumala antoi meille tilaisuuden ja me korvasimme heidät.
He sivuuttavat luvun 9 ja Jumalan valinnan koskien Israelin kansaa.
He sivuuttavat myös luvun 11, mutta perustavat oppinsa lukuun 9.
Sionistit painottavat lukua 11, ja sivuuttavat luvut 9-10!
Kuinka usein olen ollutkaan mukana tässä juhlassa, tai sionistien -
tilaisuudessa, enkä koskaan ole kuullut viitattavan lukuun 10.
En myöskään lukua 9, koska siinä sanotaan (Room. 9:6):
"Eivät kaikki israelilaiset kuulu tosi Israeliin."
Sionistipiireissä uskotaan liian helposti, -
että kaikki juutalaiset kuuluvat Jumalan Israeliin.
Luvussa 9 todetaan, ettei näin ole. Meidän on hyväksyttävä se.
Sionistit ohittavat myös luvun 10. Paavali sanoo: "Minä toivon -
sydämestäni ja rukoilen Jumalaa, että he pelastuisivat."
On sionisteja, jotka vannovat etteivät käännytä juutalaisia.
Silti on juutalaisia, jotka kuolevat ja päätyvät kadotukseen.
Voi olla Israelin kannattaja, mutta silti tulee tehdä työtä -
jokaisen juutalaisen pelastamiseksi.
Heidän joukossaan on kadotettuja, jotka tarvitsevat Kristusta.
Minulle sanottiin kerran täällä eräässä kokouksessa:
"Älä puhu Kristuksesta, yleisön joukossa on Israelilaisia."
Puhun juutalaisille aina Jeesukses- ta, eivätkä he koskaan vastustele.
He tietävät, että teen sen rakkaudesta.
Kuten näette, luvun 9 tai luvun 10 tai luvun 11 käsittely erillään -
vie meidät vaarallisille vesille.
Käytä koko Raamattua, käytä koko Roomalaiskirjettä, -
käytä kaikkia lukuja 9-11 ja saamme tasapainoisen käsityksen.
Vaikka luvut 9 ja 10 eivät miellytä sionisteja, 11 tekee niin.
Huonot uutiset on saatava ennen hyviä uutisia.
Luku 9 on jaettu kahteen osaan. (Room. 9:1-29)
Se on jaettu samalla tavoin kuin luku 11.
Alussa tarkastellaan Jumalan Israelia (1-13), -
sitten Israelin Jumalaa (14-29).
Se on hyvä järjestys. Jos syventyy vain Israeliin, päämäärä sumentuu.
Tulee siis nostaa katse Israelin Jumalaa kohti.
Luvussa 9 aloitamme siis Jumalan Israelista.
Haluan ensin siteerata kahta englantilaista runoilijaa.
Toinen on nimeltään William Norman Ewer.
Hän eli 1800-luvun puolivälissä ja kirjoitti kuuluisan runon.
"Outoa oli käytös Jumalan, kun juutalaisista teki kansan valitun."
Olette varmaan kuulleet sen, se julkaistiin 150 vuotta sitten.
Toinen englantilainen runoilija, Cecil Brown, lisäsi runoon jakeen:
"Mut oudompia ovat ne, jotka juutalaisen Jumalan valitsevat, -
ja juutalaisia sitten hylkivät"
Rakastan näitä runoja. Niissä on luku 9 tiivistettynä.
"Outoa oli käytös Jumalan, kun juutalaisista teki kansan valitun."
"Mut oudompia ovat ne, jotka juutalaisen Jumalan valitsevat, -
ja juutalaisia sitten hylkivät" Toista ei voi saada ilman toista.
Jumalaa ei saa ilman Israelia, eikä Israelia ilman Jumalaa.
Jos valitset juutalaisen Jumalan, saat myös Israelin.
Hän on Israelin Jumala.
Kun seisoin Aabrahamin, Iisakin ja Jaakobin haudoilla Hebronissa, -
ajattelin: "He eivät ole täällä, Jeesus sanoi niin."
Jumala on Aabrahamin, Iisakin ja Jaakobin Jumala, ja he ovat elossa.
Jumala ei ole kuolleiden Jumala, vaan elävien.
Aabraham, Iisak ja Jaakob olivat siis elossa tänä aamuna, -
ja elävä Jumala on heidän Jumalansa.
Häntä ei voi saada ilman heitä. Mahdotonta.
Jumalan Israel ja Israelin Jumala ovat yksi ja sama.
Se on luvun 9 sanoma. Siksi patriarkat liittyvät tähän.
On ristiriitaista ottaa heidän Jumala omakseen, -
mutta jättää heidät huomiotta.
Aivan kuin puhuisi neliskulmaisesta ympyrästä, tai lumen paistamisesta.
On hullua sanoa: "Uskon Jumalaan, mutten pidä juutalaisista."
Niin ei voi tehdä.
Tarkastellaanpa luvun 9 alkupuolta, Jumalan Israelia (luvut 1-13).
Paavali ottaa asian esille epäsuorasti.
Hän haluaa puhua heidän suhtautumisestaan juutalaisiin, -
joten hän aloittaa tarkastelemalla omaa suhtautumistaan juutalaisiin.
Hän on itsekin juutalainen, mutta saamansa kohtelun vuoksi -
hänen voisi olettaa kantavan kaunaa ja olevan katkera.
Kerta toisensa jälkeen hänet on ajettu pois synagogista.
Hänet on ajettu ulos kaupungeista, kun joku kanteli viranomaisille.
Toiset juutalaiset olivat hänen pahin vihollisensa.
Heidän silmissään hän oli petturi.
Hän oli vaihtanut heidän jumalansa tähän Jeesukseen.
Luonnollinen, lihallinen reaktio olisi ollut:
"Onneksi pääsin eroon heistä." Mutta sen sijaan hän sanoo:
"Kutsuin Jumalan todistajaksi. Kerron teille totuuden!"
"Omatuntoni ei valehtele."
Hän pyytää Isän, Pojan ja Pyhän Hengen takaamaan sanansa.
Hän tietää, että hänen sanojaan tullaan epäilemään.
"Minulla on sydämessäni lak- kaamaton tuska kansani puolesta."
Myöhemmin hän kohtaa täysin päinvastaiseen asenteeseen.
Mutta nyt hän paljastaa sydämensä.
"Menisin helvettiin, jotta he pääsisivät taivaaseen."
"Olisin kirottu, jotta he pelastuisivat."
Tunnetteko te samoin pelas- tumattomia lähimmäisiänne kohtaan?
Menisittekö helvettiin, jotta perheenne pääsisi taivaaseen?
Kaikki rukoilevat kääntymättömien lähimmäisten puolesta, eikö vaan?
Oletteko sanoneet: "Herra, voit kirota minut jos siunaat heidät"?
Jeesus puhuu Paavalissa.
Jeesus sanoi: "Menen helvettiin, jotta ihmiset pääsevät taivaaseen."
"Voit kirota minut, Isä, jotta ihmiset saavat siunauksen."
Tämä on Jeesuksen sydän Paavalissa.
Paavali ei pystynyt tekemään niin, mutta Jeesus pystyi.
Jeesus kärsi helvetissä minun puolestani.
Helvetti on pimeä paikka, siellä ei ole valoa.
Jeesus roikkui ristillä pimeydessä 3 tuntia.
Helvetissä tulee jano, ja Jeesus huusi: "Minulla on jano!"
Helvetti on yksinäinen paikka, koska Jumala ei ole siellä.
Jeesus huusi: "Jumalani, Jumalani, miksi hylkäsit minut?"
Jeesus kärsi helvetissä, jotta te pääsisitte taivaaseen.
Sitä samaa intohimoa ja halua tehdä mitä vaan toisten pelastamiseksi -
Paavali kantaa sydämessään, Juutalaisille, omalle kansalleen.
Mikä paljastus.
Kaikkea muuta kuin katkerana siitä, miten häntä on kohdeltu, -
hän suree lakkaamatta kansansa puolesta.
Hän haluaa pakanoiden tietävän tämän, uskoivat he siihen tai ei.
"Vakuutan Kristuksen nimessä, että puhun totta, -
ja Pyhän Hengen valaisema oma- tuntoni todistaa, etten valehtele."
Hänen ahdistuksensa johtuu siitä, että heillä oli etuoikeuksia -
pakanoihin verrattuna. Jumala oli panostanut heihin paljon.
Heidän ovat liitot Jumalan kanssa, heidän ovat kantaisät, heille -
Jumala on antanut kirkkautensa. Hän on ottanut heidät lapsikseen, -
antanut lain, jumalanpalveluksen.
Heistä on Kristus ihmisenä lähtöisin (Room. 9:4-5).
Heillä oli kaikki, ja heillä ei ole mitään.
Jumala antoi heille niin paljon, ja he torjuivat sen kaiken.
Kirjoitettuaan "Heistä on Kristus ihmisenä lähtöisin," -
hän lisää välittömästi: "Hän, joka on kaiken yläpuolella, -
ikuisesti ylistetty Jumala."
Sitä juutalaiset eivät voineet hyväksyä:
Jeshua on Jumala.
He tiesivät, että hän on ihminen, mutta hän väitti olevansa Jumala.
Sen takia Hänet ristiinnaulittiin.
Jeesuksen kuolema johtui jumalanpilkasta.
Se johtui siitä, että Hän antoi ymmärtää olevansa Israelin Jumala.
Puuseppä Nasaretista... Ymmärrän heidän vaikeuksiaan uskoa.
Sain hiljattain kirjeen: "Hyvä Herra Pawson, -
ostin kasettinne, koska luulin, että olette gospel-laulaja."
"Olen hyvin pettynyt ettei nauhalla ole musiikkia."
"Kuuntelin silti nauhan ja tehän puhutte siinä minusta!"
"Minä olen maailman vapahtaja, minä olen Kristus."
Hän jatkoi 14 sivua, käsiala oli kaunista ja kielioppi hyvää.
Minun oli vaikea uskoa, että mekaanikko Stoke-on-Trentistä -
oli maailman vapahtaja.
Samoin olisi käynyt Nasaretilaisen puusepän kanssa.
Heillä oli kaikkea, ja sen lisäksi Jumala lähetti heille poikansa, -
joka oli juutalainen, ja tulee aina olemaan.
Hän oli myös ikuisesti ylistetty Jumala, -
ja sitä he eivät voineet uskoa. Siksi he menettivät kaiken muun.
Paavalin pitää vastata kysymykseen: Tarkoittaako tämä, että -
Jumala erehtyi heidän suhteen? Menikö panostus heihin hukkaan?
Peruuko Jumala sanansa? Ei koskaan.
Jumala ei tarvinnut heitä kaikkia.
Itse asiassa he eivät kaikki ole Hänen valittua kansaansa.
"Eivät kaikki israelilaiset kuulu tosi Israeliin."
Tämä voi tulla järkytyksenä. Tarkoitamme yleensä Israelilla -
joko poliittista valtiota tai kaikkia hajaantuneita juutalaisia.
Meille juutalainen on yhtä kuin Israel, mutta ei Jumalalle.
Meidän tulee käsitellä tätä asiaa, jotta voimme ymmärtää oikein -
kristillisen asenteen Israelia kohtaan.
Ei niin, että koko Israel olisi Israel.
Ihmisten Israel ei ole sama kuin jumalallinen Israel.
Meidän pitää kysyä, mitä Jumala sanoo ja mitä Hän sillä tarkoittaa?
Mutta aika on lopussa, kello on tarkalleen 22.30.
Voinko pyytää teitä lukemaan Room. 9-11 huomisaamuun mennessä?
En aio lukea sitä teille, aion opettaa sitä teille.
Saatte tästä paljon enemmän irti, jos luette luvut ensin.
Nouskaa 10 minuuttia aikaisemmin, ja lukekaa Room. 9-11.
Jumalan siunausta, nähdään huomenna!
Mikäli tämä ohjelma kosketti sinua ja haluat tukea ohjelmien käännös- ja tekstitystyötä soita tukinumeroomme 0600-10077 (9,85 euroa + pvm) Nordea: 111230-342789 viite: 7744 OKH 720A
Suomennos: Mervi Laiho