o
ISLAMIN HAASTE KRISTITYILLE
OSA 6: REHELLISYYS
Jotkut jo arvaavatkin kolmannen r-sanan.
Olen viitannut siihen jo aiemmin.
Nämä ovat ne kolme heikkoa aluettamme, -
joilla Herra haluaa vahvistaa meitä.
Kolmas r-sana on 'rehellisyys'.
Islamissa, juutalaisuudessa ja kristinuskossa on 3 yhteistä asiaa.
Ensinnäkin Jumala on rehellinen.
Hän on vanhurskas Jumala.
Toiseksi Jumala vaatii kansaltaan rehellisyyttä.
Hän tahtoo, että elämme oikein.
Kaikki uskonnot opettavat oikeaa, Jumalan hyväksymää elämää.
Kolmanneksi Jumala tuomitsee epävanhurskaat ja rankaisee heitä.
Hän tuomitsee tekojemme mukaan.
Kolmessa suuressa monoteistisessa uskonnossa -
nämä kolme asiaa ovat yhteisiä.
Jumala on vanhurskas. Hän toivoo meiltä vanhurskautta.
Hän tuomitsee epävanhurskaat.
Sen jälkeen erot alkavat näkyä.
Näistä kolmesta päästään yksi- mielisyyteen, mutta se ei riitä.
On kaksi suurta eroa -
etenkin islamin ja kristinuskon välillä.
Nämä erot ja ristiriidat ovat valtavat.
Erot ovat asteessa ja lajissa.
Uskontojen erot ovat jyrkät.
Ensimmäinen ero, aste-ero, liittyy vanhurskauden mittaan.
Peruskysymys on, miten hyviä meidän tulee olla, -
jotta Jumala näkee meidät vanhurskaina.
Toimin Kuninkaallisten ilmavoimien sotilaspastorina kolme vuotta.
Vastuullani olivat Britannian 2 pääuskontoon kuulumattomat.
Kuuluin siis joukkoon 'muut'.
Aina kun uusi ryhmä saapui, otimme heidät vastaan.
Anglikaanisen kirkon sotilaspastori sai valita ensin.
Hän pyysi valtionkirkkoon kuuluvia seuraamaan häntä.
Suurin osa lähti.
Roomalaiskatolinen pastori sai valita seuraavana.
Hän vei mukanaan irlantilaisittain puhuvat.
Jäljelle jääneet jäivät minun huostaani.
Ryhmään kuului metodisteja ja baptisteja, -
mutta myös agnostikkoja ja ateisteja.
Oli riemastuttavaa olla ateistin pastori.
Sanoin heille yleensä kolme asiaa.
Ensinnäkin heillä on enemmän uskoa kuin minulla, -
jos he uskovat kaiken syntyneen tyhjästä itsestään.
Itse osaan hädin tuskin ajatella, että Luoja on tehnyt kaiken.
Onnittelin ateistia hänen uskostaan.
Sanoin myös, että mikäli ateisti sattuu kuolla sinä aikana, -
lupaan olla mainitsematta Jumalaa hautajaisissa.
Lupasin myös, etten lue Raamattua, en rukoile enkä laula virsiä.
Sanon vain: "Tämä mies on kuollut ja poissa."
Huomasin, että moni mielellään kyllä elää ateistina -
mutta ei halua kuolla ateistina. Se tuntuu uhkapeliltä.
Kysyin myös, minkälaiseen Jumalaan henkilö ei usko.
Hän kertoi. Sanoin: "Teit minusta juuri ateistin."
"Minäkään en usko tuollaiseen Jumalaan."
Älä tuomitse ateistia, ennen kuin tiedät, -
millainen kuva hänellä on Jumalasta.
Laumaani kuului noin 100 eritaustaista sotilasta.
Kysyin ryhmältä alussa, kuinka moni oli metodisti.
Oliko baptisteja? Presbyteerejä?
Pelastusarmeijalaisia?
Kysyin samalla äänensävyllä myös: "Kuinka moni on kristitty?"
Se aiheutti hämmennystä.
He odottivat muiden reaktioita.
Koetin rohkaista heitä.
Joskus joku nosti kätensä ja virnisti.
Siitä tiesin, että hän oli todellakin kristitty.
Yleensä kysymys aiheutti hämmennystä.
He kysyivät yleensä: "Mitä tarkoitat kristityllä?"
Sanoin: "Kertokaa te."
Vastaus oli aina: "Kristitty on se, joka noudattaa 10 käskyä."
Ehkä he olivat oppineet sen pyhäkoulussa tai kirkossa.
Sanoin: "Hyvä on. Kristitty on se, joka pitää 10 käskyä."
"Kuinka monta kristittyä on paikalla?"
Kukaan ei tehnyt elettäkään.
Yleensä joku huomautti: -
"Eihän kukaan pysty pitämään kaikkia 10 käskyä."
Kysyin: "Montako käskyä kristitylle riittää?"
Vastaus oli aina: "Kuusi kymmenestä."
Sanoin: "Hyvä on. Montako kristittyä täällä on?"
Siitä kehittyi hedelmällinen keskustelu.
Pystyin esittämään täysin erilaisen lähestymistavan.
On mielenkiintoista, että he mainitsivat 6 käskyä 10 käskystä.
Heistä Jumala siis hyväksyy 60 prosentin osumatarkkuuden.
Islam toimii juuri samalla perusteella.
Islamin tuomiopäivänä tulee olemaan valtava vaaka.
Hyvät teot laitetaan toiseen kuppiin ja pahat teot toiseen.
Jos hyvät teot painavat enemmän kuin pahat teot, -
henkilö menee paratiisiin.
Jos pahat teot painavat enemmän, tiedätte mitä tapahtuu.
Voi myös toivoa, että Jumala on armollinen tuona päivänä.
On hämmästyttävää, miten moni brittikin ajattelee, -
että Jumala tuomitsee ihmisiä tällä perusteella.
He ajattelevat tuomion perustana olevan hyvät ja pahat teot.
Moni ajattelee, että riittää, kun tekee parhaansa, -
niin loppu jää Jumalan anteeksiannon varaan.
Ajatellaan, että paras mahdollinen suoritus riittää Jumalalle.
Se on kaukana totuudesta.
Kristinuskon moraalikäsitykset ovat hyvin tiukkoja.
Uuden testamentin vanhurskaus- käsite on paljon vaativampi -
kuin Koraanin vastaava käsitys.
Sen saavuttaminen on mahdotonta.
Jumalan vaatimustaso on 100 prosenttia.
99 prosenttia ei riitä, vielä vähemmän 60 prosenttia.
Tekojemme lisäksi Jumala tuomitsee sanamme, ajatuksemme ja tunteemme.
Jeesuksen mukaan -
jokainen sanammekin tuodaan valoon tuomion päivänä.
Täällä ei ole varmasti ketään, joka suostuisi siihen, -
että kaikki sanamme toistettaisiin nauhurilla kaikkien kuullen, -
etenkin sanamme muista ihmisistä.
Eräs filosofi on sanonut: "Jos kaikki tietäisivät," -
"mitä ihmiset puhuvat toisistaan, maailmasta katoaisi ystävyys."
Tuomittavaa ei ole vain aviorikos vaan jo himokas ajatuskin.
Jeesus luki mukaan myös uuden liiton avioeron jälkeen.
Siitä ei kuule saarnattavan kovin usein.
Jeesuksen mukaan tuomittavaa ei ole pelkästään murha.
Toista tyhmäksi sanova ihminen on Jeesuksen mukaan murhaaja.
Ihmisen voi murhata vihalla ja ylenkatseella.
Jeesus oli tiukempi kuin Mooses.
Mooses teki myönnytyksiä kansan sydämen kovuuden vuoksi.
Jeesus ei tehnyt myönnytyksiä.
Jeesus vaati seuraajiltaan vanhurskautta, -
joka ylittää fariseusten vanhurskauden.
Fariseuksethan noudattivat tiukimpia moraalikäsityksiä.
Paavali oli käynyt läpi sen tien. Lain mukaan hän oli tahraton.
Silti Jeesus vaati Valtakunnan kansalaisilta enemmän.
Kukaan muu opettaja ei ole vaatinut yhtä tiukkoja moraalikäsityksiä.
Sitä kierretään nykyään sanomalla, että Jeesus puhui ihanteista.
Ihanne-käsitystä ei ole Raamatussa. Se tulee Kreikan filosofiasta.
Kun anglikaanikirkko pohtii homoseksuaalisuutta -
tai eronneiden uudelleenvihkimistä, se pohtii jatkuvasti ihanteita.
"Jumalan ihanne on heteroseksuaalisuus."
"Jumalan ihanne on koko elämän kestävä avioliitto."
Ihanne merkitsee tavoitetta, jota kohti tulee ponnistella -
mutta jota todennäköisesti ei voi saavuttaa.
Ihanne-käsitys johtaa kompromissien kierteeseen.
Jeesus ei opettanut ihanteista.
Hän asetti vaatimustasoja.
Hän kertoi, miten meidän odotetaan elävän.
Fariseukset onnistuivat aika hyvin. He antoivat kymmenykset, -
paastosivat, rukoilivat kaikkien nähden kadunkulmissa.
Jeesus kertoi tarinan miehestä, joka kiitti siitä, -
ettei hän ole kuin muut.
Hän paastosi ja antoi kymmenykset. Se oli totta.
Se ei kuitenkaan riittänyt Jumalalle.
Muistan erään saarnaajan poikavuosiltani.
Hän kertoi kolmesta miehestä.
He seisoivat kivellä, joka oli jäänyt nousuveden saartamaksi.
Ensimmäinen mies uskoi pystyvänsä hyppäämään turvaan.
Hän otti vauhtia ja hyppäsi.
Hyppy jäi pari metriä vajaaksi.
Toinen mies oli häntä hieman voimakkaampi ja nuorempi.
Hän yritti koko voimallaan. Hänen hyppynsä jäi vain metrin vajaaksi.
Kolmas mies oli urheilija. Hän luotti voimiinsa.
Hän otti vauhtia ja hyppäsi. Hyppy jäi vain vähän vajaaksi.
Kaikki kolme hukkuivat.
Muistan tuon kuvauksen aina.
Synti on Jumalan kirkkautta vailla olemista.
Ei ole väliä, puuttuuko paljon vai vähän. Se ei riitä.
Tämä on kovaa puhetta.
Vanhurskauden mitta ei ole saavutettavissa.
Luepa vain Vuorisaarnaa.
Yritä sanoa lukemasi jälkeen, että olet tehnyt kaiken sen.
Et rohkenisi sanoa niin.
Se on islamin ja kristinuskon ensimmäinen iso ero.
Se aiheuttaa myös pelkoa, johon törmäsin aiemmin usein.
Ennen nuoriso karttoi kristin- uskoa, sillä he pelkäsivät, -
etteivät he pysty elämään sen mukaan.
He pitivät sitä mahdottomana.
Miten Jumala tuomitsee, ellei hyvien ja pahojen tekojen mukaan?
Jumala vaatii 100 prosenttia.
Vaatimustaso on siis hyvin yksinkertainen.
Täytyy olla yhtä hyvä kuin Jumala.
Täytyy olla yhtä pyhä, täydellinen ja vanhurskas kuin Jumala.
Ongelmana on se, että jatkuvasti vertaamme itseämme muihin ihmisiin.
Jos vertaa itseään sopiviin ihmisiin, -
voi ajatella eläneensä hyvän elämän.
Kerran sairaalan ylihoitaja soitti ja kysyi: -
"Eräs potilas haluaa tavata papin." Kerroin olevani pastori, en pappi.
Ylihoitaja sanoi: "Se kelpaa."
Menin sairaalaan. Löysin miehen makaamassa sängyssä.
Hän kysyi: "Miksi Jumala on tehnyt minulle tämän?"
"Minkä?" kysyin. Mies vastasi: "Olen sairaalassa."
"Tämä on ensimmäinen kerta. Olen elänyt oikein."
Kysyin: "Miten vanha olette?" "92", hän vastasi.
Hän oli vihainen Jumalalle.
Kysyin: "Miten pitkäksi aikaa joudutte jäämään?"
Hän sanoi: "10 päiväksi!"
Siellä hän makasi nättien hoitajattarien passattavana.
Moni mies olisi vaihtanut paikkaa hänen kanssaan.
Hän valitti, että Jumala rankaisee häntä, vaikka hän on elänyt hyvin.
Teitä naurattaa, mutta monet toimivat näin.
Ihmiset kyselevät: "Miksi Jumala salli tämän?"
Ikään kuin he olisivat viattomia, hyviä ihmisiä.
Hyvän Jumalan ei tulisi sallia heille kärsimystä.
Kaikki, jotka kuolivat WTC-iskussa 11. syyskuuta, ansaitsivat kuolla.
Kaikki ovat ansainneet kuoleman Jeesuksen mukaan.
Myös me.
Kun Siloan torni sortui, ja ihmiset saivat surmansa, -
he eivät olleet Jeesuksen mukaan pahempia kuin muutkaan.
"Ellette tee parannusta, samoin te kaikki hukutte." sanoi Jeesus.
Kukaan meistä ei ole ansainnut elää.
Se on syytä muistaa, kun koemme katastrofeja.
Olen ansainnut sen, sillä en yllä Jumalan vaatimuksiin.
Se on suurista eroista ensimmäinen.
Jumala vaatii 100 prosenttia. Se aiheuttaa meille ongelman: -
Miten toimia epäonnistumisten suhteen? Unohtaako ne?
Ihminen saattaa pystyä siihen, mutta Jumala ei unohda.
Hän tuo ne esiin.
Asiat, jotka kuiskataan salassa, tullaan huutamaan talojen katolta.
Se on valtava ero moraalikäsityksessä.
Suurin ero on vanhurskauden lajissa.
Ei mitata vain määrää vaan myös lajia.
Miten vanhurskaus saavutetaan?
Miten saavutan vanhurskauden, jota Jumala minulta odottaa?
Kaikki uskonnot ovat asiasta yhtä mieltä, paitsi kristinusko.
Kaikissa muissa uskonnoissa päävastuu tästä jää ihmiselle.
Niissä ihmisen tulee saavuttaa vanhurskaus -
itsekurin ja itsensä kehittämisen avulla.
Niiden mukaan ihmisen on itse tuotettava vanhurskautta.
Islam ei ole tästä poikkeus.
Siinä ihmisen itse täytyy tuottaa vanhurskaus Jumalaa varten.
Ongelmana on, että se vesittää oman päämääränsä.
Omavanhurskaan on vaikea olla vanhurskas!
Mitä omavanhurskaampi ihminen on, -
sitä enemmän muut synnit valtaavat alaa.
Omavanhurskaus on petosta.
Ihmiset, jotka pitävät itseään muita parempana, -
ovat pahimpia synnintekijöitä.
On ironista, että mitä paremmin onnistuu omavanhurskaudessa, -
sitä vaikeampi on tulla täydelliseksi vanhurskaudessa.
Siitä aiheutuu näet muita ongelmia. Omavanhurskaat ovat usein ylpeitä.
Ylpeys on yksi loukkaavimmista synneistä Jumalan edessä.
Ylpeyden kolikon toisella puolella on ylenkatse.
Ylimielisyys ja ylenkatse liittyvät omavanhurskauteen.
"Kiitän, etten ole niin kuin tuo kaveri temppelin takaosassa."
Ylimielinen pitää itseään hyvänä ja kunnioitettavana.
Hän myös pitää itseään parempana kuin muita.
Omavanhurskaus vesittää omat tavoitteensa.
Se aiheuttaa ylpeyttä, yli- mielisyyttä ja ylenkatsetta.
Se rikkoo ihmissuhteita.
Fariseukset eivät olleet kuuluisia rakastavien ihmissuhteiden vuoksi.
Jeesus syytti heitä tekopyhyydestä.
Omavanhurskauden ongelma onkin ulkokultaisuus.
On helppo kantaa vanhurskasta naamiota, -
kun tietää, ettei sisäisesti yllä vanhurskauden mittaan.
Tekopyhyys ja ylimielisyys astuvat kuvaan, -
kun ihminen ponnistelee omavanhurskauden voimin.
Jeesus kohtasi sitä etenkin fariseuksissa.
Hän ei tullut lainkaan toimeen oma- vanhurskaiden fariseusten kanssa.
Omavanhurskaus estää tehokkaasti läheistä jumalasuhdetta.
Evankeliumimme on erilainen.
Paavalin mukaan se on evankeliumi Jumalan vanhurskaudesta.
Evankeliumi ei vaadi tuottamaan omavanhurskautta, -
se suorastaan tuomitsee sen.
Omavanhurskaus vie ihmisen kauemmas Jumalasta.
Hänestä omavanhurskaus ja siihen liittyvä ylpeys, -
ylimielisyys ja ylenkatse ovat loukkaavia.
Evankeliumin mukaan Jumalan vanhurskaus -
on tullut ilmi epävanhurskaita kohtaan vihan muodossa.
Jumalan viha etenee kaksivaiheisesti.
Ensiksi se kiehuu hiljalleen, sitten se kuohahtaa yli.
Ihmisenkin viha voi edetä sillä tavalla.
Hän voi ensin pihistä mielessään.
Sitten hän räjähtää ja antaa toisen kuulla kunniansa tai jotakin muuta.
Sama pätee maidon kiehauttamiseen.
Maidosta näkee, milloin se alkaa kiehua hiljalleen.
Ellei vahdi kattilaa, maito kiehahtaa helposti yli.
Se haisee palaneelta. Silloin on jo liian myöhäistä.
Jumalan viha on samanlainen.
Jumalan viha epävanhurskaita kohtaan kiehuu jo hiljalleen.
Oireet ovat luettavissa Roomalaiskirjeen 1. luvusta.
Mitä tapahtuu yhteiskunnalle, joka kohtaa Jumalan kytevän vihan.
Vertaa Room. 1:tä ja iltapäivä- lehteä. Tekstit ovat samanlaisia.
Jumalan hiljalleen kiehuva viha on jo kohdannut maatamme.
Se ei ole vielä kuohahtanut yli.
Sitä kutsutaan vihan päiväksi.
Paavali sanoo, ettei hän häpeä evankeliumia.
Se on Jumalan voima, ja se tuo pelastuksen kaikille, jotka uskovat
Siinä Jumalan vanhurskaus ilmestyy.
Mitä hyödyttää Jumalan vanhurskaus, joka ilmenee vihana?
Se on huono uutinen ennen hyvää sanomaa.
Sitä kuitenkin tarvitaan, jotta ymmärrämme hyvän sanoman.
Hyvä uutinen on se, että Jumala antaa meille Hänen vanhurskautensa.
Hän ei pyydä meiltä omavanhurskautta.
Hän tietää, ettemme pysty siihen.
Mitä enemmän yritämme, sitä pahempaan pulaan joudumme.
Omavanhurskaus on tuhoon tuomittua.
Jumala tarjoaa Hänen vanhurskauttaan.
Jumalan vanhurskauden täytyy tulla ilmi vihana epävanhurskaita kohtaan
Epävanhurskas saa toivon, mikäli hän haluaa vanhurskautta.
"Ne, joilla on vanhurskauden nälkä ja jano, ravitaan", Jeesus lupaa.
Jumala antaa heille omastaan.
Kaikki riippuu siitä, miten paljon he haluavat vanhurskautta -
ja onko heidän ykköstavoitteensa olla hyvä ihminen.
Ehkä paras kysymys, jonka voi esittää ei-uskovalle on seuraava: -
"Toivotko koskaan sisimmässäsi olevasi parempi ihminen?"
Kaikki haluavat.
Jokainen syvällä sisimmässään katuu jotakin ja toivoo, -
että olisi elänyt paremmin.
Usein tuo kaipuu piilotetaan.
Jokaisessa piilee kuitenkin pieni vanhurskauden itu, -
joka kaipaa vahvistamista, kunnes siitä muodostuu nälkä ja jano -
jotakin parempaa kohtaan.
Hyvä uutinen on se, että ihminen voi tulla paremmaksi.
Ihminen voi tulla vanhurskaaksi, mutta ei omin voimin.
Tarvitsemme Jumalan vanhurskautta.
Vaikka Hän vihaa epävanhurskauttasi, -
Hän haluaa korvata sen omalla vanhurskaudellaan.
Kutsun sitä kaksoiskorvaukseksi.
Evankeliumin mukaan voimme antaa synnit Jeesukselle, -
niin Hän antaa vanhurskautensa meille.
Mikä vaihtokauppa!
Kristukseen, joka oli puhdas synnistä, -
Jumala siirsi kaikki meidän syntimme, -
jotta me hänessä saisimme Jumalan vanhurskauden.
Anna Hänelle syntinen elämäsi, Hän antaa puhtaan elämänsä.
Mutta ongelma on se, -
että ihmisen täytyy tehdä parannus -
niin hyvistä kuin pahoista teoistaan.
Omavanhurskaus ei halua päästää irti hyvistä teoista.
"Olen tehnyt pahoja tekoja. Jumala voi antaa ne anteeksi."
"Mutta olen myös tehnyt monia hyviä tekoja."
Hyvien tekojen katuminen on paljon vaikeampaa -
kuin pahojen tekojen katuminen.
Tavallisesti ajatellaan, että vain pahoja tekoja täytyy katua.
Koska viimeksi kuulit saarnan hyvien tekojen katumisesta?
Eräs, jonka piti tehdä niin, oli tietenkin Paavali.
Hän noudatti lakia moitteettomasti. Hän oli fariseus.
Hän oli saavuttanut paljon omavanhurskautta.
Hän olisi pystynyt esittämään Jumalalle saavutuksensa -
ja pyytämään anteeksiantoa sille, mikä oli mennyt pieleen.
Minua usein arvostellaan siitä, mitä sanon seuraavaksi.
Paavali käytti rumaa, ihmisulostetta tarkoittavaa sanaa.
Lähin vastine on tämä.
Kun hän ajatteli saavutuksiaan, hän piti niitä p**kana.
Kuin lapsi, joka esittelee pottansa sisältöä.
Paavali ei puhu synneistään vaan omavanhurskaudestaan, -
joka sai hänet ylenkatsomaan muita ihmisiä.
Jesajan kieli on yhtä karkeaa.
Nykykäännöksessä sanotaan, -
että vanhurskautemme on kuin tahrainen riepu.
Tässä sana 'riepu' tarkoittaa käytettyä kuukautissidettä.
Niin tulee suhtautua hyvyyteen ja parhaimpiin saavutuksiin.
Valitettavasti se on ehto.
Siksi on vaikeaa julistaa sanaa kunnollisille ja onnistuneille.
Heidän on vaikeaa luopua ja sanoa: "Ristisi luo saavun tyhjin käsin."
Siksi hyviä kunnon brittejä on niin vaikea johdattaa Kristuksen luo.
Syynä on omavanhurskaus, hyvä ja kunnollinen elämä, -
elämä, joka on parempi kuin naapurin elämä.
Siitä on vaikea tehdä parannusta.
Vierailen usein vankiloissa, joissa raskaan sarjan rikolliset, -
murhaajat ja huumekauppiaat, kärsivät elinkautistuomiota.
He ottavat evankeliumin vastaan.
Heillä ei ole hyviä tekoja kaduttavana.
He tietävät olevansa pahoja.
On hyvä uutinen, että Jumala voi antaa heille vanhurskautensa.
Jeesus kohtasi samaa prostituoiduissa ja kelmeissä.
He ottivat vastaan sanoman valtakunnasta paljon helpommin -
kuin omavanhurskaat fariseukset, -
jotka tosissaan luulivat miellyttävänsä Jumalaa.
Roomalaiskirjeen 10. luku selventää tätä erittäin hyvin.
Se on jollakin tavalla unohdettu luku.
Juutalaiset ovat rakentaneet muurin itsensä ja Jumalan välille.
Roomalaiskirjeen mukaan tuo muuri on omavanhurskaus, -
lain noudattaminen, hyvät teot.
Keskivertoenglantilainen ajattelee, että kristinusko on hyviä tekoja.
Siksi ajatellaan, että joku kirkon ulkopuolinen -
voi olla yhtä hyvä kristitty kuin kirkkoon kuuluva.
Ajatellaan, että riittää, kun on kiltti mummolle ja kissalle.
Parannuksenteko hyvistä teoista on yhtä tarpeellista, -
mutta samalla vaikeampaa kuin pahojen tekojen katuminen.
Kaikesta luopuminen ja Jumalan vanhurskauden vastaanottaminen -
on meille hyvä uutinen.
Pahat ihmiset ottavat sen vastaan innokkaammin kuin hyvät ihmiset.
He tietävät epäonnistuneensa.
Ilosanomaa on vaikeinta julistaa ihmisille, -
jotka ajattelevat hyvien tekojen riittävän Jumalalle.
Teologit kiistelevät siitä, mitä Jumalan vanhurskaus on.
Ellei ole varovainen, saarnaa helposti vain puolta evankeliumia.
Vanhurskaudesta käytetään kahta teologista termiä.
Onko vanhurskauttaminen imputatiivista vai efektiivistä?
Imputatiivinen tarkoittaa hyväksilukemista.
Anteeksianto tarkoittaa Jumalan hyväksyntää.
Silloin Jumalan vanhurskaus on luettu ihmiselle hyväksi.
Charles Wesley kirjoitti: -
"Rohkeudella lähestyn ikuista valtaistuinta," -
"puettuna vanhurskauteen jumalalliseen."
Jumala näkee minut Kristuksessa.
Hän näkee minussa Kristuksen vanhurskauden, joka peittää syntini
Se on vanhurskauden hyväksilukemista meille.
Kuitenkin ihmiselle on voitu lukea hyväksi Jumalan vanhurskaus, -
mutta hän jatkaa entistä elämäntyyliään.
Jumala vie vanhurskautuksen pidemmälle.
Hän ei vain korvaa vanhurskauttamme Hänen vanhurskaudellaan.
Seuraava askel on vanhurskaaksi tekeminen, -
jossa Jumala täyttää elämämme vanhurskaudella, -
jotta hyvät tekomme loistaisivat ihmisten edessä -
ja kirkastaisivat Isäämme taivaassa.
Ihmiset näkevät vanhurskauden, joka ei ole meistä peräisin -
vaan jonka Jumala on antanut osaksemme.
Kun ihminen tekee omassa voimassaan hyviä tekoja, hän saa kunnian.
Jos se on Jumalan vanhurskautta, joka on annettu ihmiselle, -
siinä on tunnistettavissa jumalallisia ominaisuuksia.
Siitä annetaan kunnia Isälle.
Valitettavasti julistetaan evankeliumia, -
jossa korostetaan sitä, että vain anteeksianto riittää.
Me korostamme sitä, että tarvitaan anteeksiantoa ja pyhyyttä.
Kumpikaan niistä ei ole ihmisen ansiota.
Ne saa aikaan Jumalan vanhurskaus.
Anteeksiannossa ihminen luetaan syyttömäksi.
Pyhittäytymisessä Jumalan pyhyys annetaan ihmiselle.
Ilman pyhyyttä ei kukaan näe Herraa.
Ihmisen tulee olla syyttömäksi julistettu ja pyhitetty.
Jumala julistaa syyttömäksi, jotta Hän voi pyhittää.
Hän lukee meidät vanhurskaiksi ja antaa meille vanhurskautensa.
Valmistellessani luentoja törmäsin jatkuvasti seuraavaan ajatukseen: -
"Ellei kansani vanhurskaus ylitä muslimien vanhurskautta," -
"muslimit eivät usko."
Ystäväni, yksin elävä poikamies, oli sairaana muutamia viikkoja.
Hänen naapurinsa toi hänelle lämpimän aterian joka päivä -
ja huolehti ystävästäni monin tavoin.
Tervehdyttyään ystäväni meni kiittämään häntä.
Ystäväni sanoi: "Olet toiminut hyvin kristillisesti."
Naapuri sanoi: "Olen muslimi."
Monet käsittävät kristinuskon hyvien tekojen tekemisenä.
Se ei ole sitä.
Kristityn hyvyys on Jumalan vanhurskautta.
Se ylittää kaikki inhimilliset saavutukset.
Sitä tarvitaan, jotta ihmiset näkevät, -
että kristityillä on vanhurskautta, jota ei löydy muualta.
Kolmesta r-sanasta viimeinen oli suurin haaste.
Jumalan kolminaisuus nousee jälleen ratkaisevaan asemaan.
Ilman kolminaisuutta vanhurskaus ei ole mahdollista.
Se on Jumalan työtä, tarkemmin sanottuna Pyhän Hengen työtä.
Hän on Pyhä ja Vanhurskas Henki.
Usein julistetaan evankeliumia, -
jossa sanotaan, että vanhurskaus ei ole välttämätöntä.
Taivaaseen pääsyn ehtona pidetään vain anteeksiantoa.
Tarkastellaanpa Jumalan koko evankeliumia.
Jumala on päättänyt luoda uuden maailmankaikkeuden.
Luodaan uusi taivas ja maa.
Mikä tulee olemaan siellä elämän ominaispiirre?
Joku voisi sanoa, että taivas on täynnä rakkautta.
Raamatussa ei puhuta rakkaudesta uuden taivaan ja maan yhteydessä.
Hän tekee uuden maan ja taivaan, joissa vanhurskaus vallitsee.
Hän haluaa viedä uuteen maailman- kaikkeuteen vanhurskaat, -
jotka eivät saastuta maailmankaikkeutta uudelleen.
Se on evankeliumi.
Hän tekee kokonaan uuden maailmankaikkeuden.
Hän haluaa, että se on vanhurskas ja pysyy vanhurskaana.
Hän tekee ihmiset vanhurskaiksi, jotta he kelpaavat uuteen maailmaan
Jos menisin sinne tällaisena, se tuhoutuisi oitis.
Evankeliumit tuovat esiin Jumalan vanhurskauden ihmisille.
Teen työtä vankiloissa ja romanileireissä.
Näen yhteiskunnan hylkimää pohjasakkaa.
Olen nähnyt, miten Jumalan vanhurskaus muuttaa heidät.
Muistan etenkin erään lentomatkan Berliiniin.
Edessäni istui kuuluisa nainen nimeltään Betty Elliot.
Hän oli surmatun lähetyssaarnaajan leski.
Surmat tapahtuivat Ecuadorissa 1950-luvulla, -
kun auca-intiaanit tappoivat lähetyssaarnaajat.
Betty Elliot istui edessäni olevalla rivillä lentokoneessa.
Vieressä istui 2 miestä, jotka olivat surmanneet hänen miehensä.
Miesten hampaat oli viilattu teräviksi, -
jotta he pystyivät syömään ihmislihaa.
Betty opasti heitä avaamaan muoviin pakattuja aterioita.
Hän näytti myös, missä ovat vessat ja miten niitä käytetään.
Puhuin miesten kanssa.
Katsoin teräviä hampaita, jotka olivat syöneet ihmisen lihaa.
Katselin heidän kasvojaan.
Ajattelin, että voisin luottaa heidän hoiviinsa omat lapseni.
He olivat...
vanhurskaita.
Jumala sai sen aikaan.
Jumalan vanhurskaus oli muuttanut kannibaalit -
ja tehnyt heistä rakastavia, ystävällisiä, rauhallisia ihmisiä.
Se on evankeliumimme.
Minua pyydettiin pitämään saarna tuomarien edessä Lontoossa -
eräässä Strand-kadun kirkossa.
Menin sinne pelosta vavisten. Näkisittepä tuomarien kasvot.
Lordi Denning piti luennon.
Heillä ei ollut peruukkeja, mutta saarnastuoli on kuin koira.
Kirkon akustiikka on surkea.
Puhuja kuulee jokaisen sanansa seitsemän kertaa.
He kuulemma saivat uuden vahvistimen seuraavalla viikolla.
Se ei lohduttanut minua.
Kerroin vitsin. Toivoin sen vapauttavan ilmapiiriä.
Sanoin: "Tämän paikan agnostiikka on surkea."
Ketään ei naurattanut. Vitsi ei uponnut yleisöön.
Sain myöhemmin tietää, että se oli lordi Denningin suosikkivitsi.
Mietin, mistä saarnaisin.
Otin raamatunpaikaksi kohdan Roomalaiskirjeen 8. luvusta: -
"Jumala teki sen, mihin laki ei pystynyt".
Siinä kaikki.
Kerroin heille ystävistäni, kuten Chris Lambrianosta, -
joka kuului Kray-jengiin. Hän istui 15 vuotta eristyssellissä murhasta.
Nykyään hän on mitä ystävällisin, rakastavin ihminen.
Kerroin tuomareille rikollisista.
Laki voi rankaista pahoja, -
mutta se ei pysty tekemään pahasta ihmisestä hyvää.
Paatunut rikollinen ei edes halua yrittää omavanhurskautta.
Hänen täytyy saada Jumalan vanhurskaus.
On aika tehdä yhteenveto.
Nämä ovat kolme aluetta, jotka tarvitsevat vahvistamista.
Muuten kirkko häviää, kun muslimit valtaavat alaa.
Kristittyjen täytyy olla varmoja uskon realiteetista, tosiasioista.
On uskottava Jumalan sanojen ja tekojen historiallisuuteen.
Lisäksi kristityillä täytyy olla läheinen, henkilökohtainen suhde, -
relaatio niin Jumalaan kuin muihinkin uskoviin.
Ennen kaikkea kristityltä vaaditaan rehellisyyttä, -
joka ylittää hartaimmankin muslimin rehellisyyden.
Muuten evankeliumilla ei ole todistusvoimaa.
Palataan alkuperäisiin kysymyksiin. Tulemmeko me kärsimään? Kyllä.
Jeesus lupasi sen. Paavali sanoi: -
"Jumalan valtakuntaan meidän on mentävä monen ahdingon kautta."
Jeesus puhui vanhurskauden tähden kärsimisestä.
Hän ei maininnut kärsimystä kristinuskon tähden.
Jeesus lupasi suuren palkan sille, joka kärsii vanhurskauden tähden.
Raamatussa sanotaan, että evankeliumi kokee takaiskun, -
jos kristitty kärsii tehtyään väärin.
Se on vahinko valtakunnan työlle.
Lontoon toiseksi suurimman kirkon pastori pidätettiin -
viime viikonloppuna raiskauksen ja talousrikosten vuoksi.
Se on skandaali ja takaisku.
Jos hän kärsisi vanhurskauden vuoksi, se toisi kunniaa.
Sen vuoksi meidän kuuluisi kärsiä. Se edellyttää vanhurskautta.
Kirkko hyötyy kärsimyksestä.
Olen kehottanut muutaman vuoden ajan valmistautumaan kärsimykseen.
Aina kun kirkko on ahdingossa, se kasvaa niin laadussa kuin määrässä.
Meidän ei tulisi pelätä kärsimystä.
Selviydymmekö? Katsotaan, mitä Habakuk sanoo.
Habakuk tiesi, että babylonialaiset olivat armoton kansa.
He tuhosivat kaiken elämän.
Ihmisten, eläinten ja kasvien elämän.
He repivät puut irti ja teurastivat karjan.
He eivät jättäneet jälkeensä mitään elollista.
Muslimit eivät toimi niin.
Habakuk valitti, että jos Jumala sallii babylonialaisten hyökätä, -
jäljelle ei jää ketään.
Jumala sanoi Habakukille kaksi tärkeää asiaa.
Ensinnäkin vanhurskas elää uskosta.
Siitä tuli Lutherin uskonpuhdistuksen tunnuslause.
Tähän päivään asti evankelikaaliset ovat ajatelleet sen merkitsevän, -
että uskonvanhurskaat saavat elää. Se ei tarkoita sitä.
Asiayhteydessä se tarkoittaa jotakin muuta.
Vanhurskas on oikeamielinen Jumalan silmissä.
Habakukin kirjassa sanotaan, että vanhurskas selviytyy hengissä.
Hän siis selviää babylonialaisten hyökkäyksestä.
Hän selviää uskon ansiosta.
Usko-sana tässä yhteydessä on harvinainen VT:ssa.
Se tarkoittaa aina uskollisuutta.
Sitä käytetään esimerkiksi avioliiton yhteydessä.
Usko ja uskollisuus ovat sama sana sekä kreikan että heprean kielessä.
Usko ei tarkoita vain uskon askelta.
Se tarkoittaa uskollisena pysymistä, -
Jumalaan luottamista, ahdingosta huolimatta, -
vaikka kaikki olosuhteet väittävät Jumalan olemassaoloa vastaan.
Silloinkin ihminen päättää luottaa Jumalaan, -
vaikka ratkaisua ei ole näköpiirissä.
Habakuk anoo Jumalalta, että Hän estäisi babylonialaisten tulon.
Jumala vastaa, että Hänen kansansa selviytyy.
Ne, jotka ovat vanhurskaita ja pysyvät uskollisina, -
tulevat selviämään.
Vanhurskas elää uskosta -lausetta lainataan kolmesti UT:ssa.
Se viittaa aina uskollisuuteen ahdingosta huolimatta.
Paavali kirjoittaa: "Minä en häpeä evankeliumia"
"Siinä Jumalan vanhurskaus ilmestyy uskosta uskoon."
"Onhan kirjoitettu: 'Uskosta vanhurskas saa elää'."
Hepr. 10:ssä sanotaan: -
"Me emme ole niitä, jotka luopuvat ja joutuvat tuhoon," -
"vaan niitä, jotka uskovat ja pelastavat sielunsa."
"Kun vanhurskas uskoo, hän saa elää."
Jumala kertoi Habakukille, -
että vanhurskas selviytyy babylonialaisten hyökkäyksestä, -
jos hän pysyy uskollisena, mitä tahansa tapahtuukin.
Jumala lupasi kohdata babylonialaiset myöhemmin.
Se sai Habakukin iloitsemaan.
Tuomio alkaa Jumalan huoneesta.
Tuomio alkaa Jumalan kansasta, mutta päättyy muualla.
Jumala on antanut tuomion avaimet eräälle ihmiselle.
Jumala ei tuomitse, vaan Jeesus tuomitsee meidät.
Paavali sanoi ateenalaisille: -
"Jumala on määrännyt tuomion päivän," -
"ja tuomarina on oleva mies"
"Siitä hän on antanut takeet herättämällä Hänet kuolleista."
Tähän takeeseen meidän tulee tarttua.
Se on loukkaus muille uskonnoille.
Jeesus ratkaisee jokaisen iankaikkisen kohtalon.
Hän erottelee lampaat ja vuohet.
Tärkein erotteluperuste on se, -
miten ihminen on kohdellut Hänen veljiään.
Sen, minkä olemme tehneet vähäisimmälle veljistä, -
sen me olemme tehneet Hänelle.
Ketkä ovat Hänen veljiään?
Yleisin arvaus on juutalaiset. Ei. Jeesus ei kutsunut heitä veljikseen
Entä sitten lähimmäiset? Ei.
Jeesus ei sanonut heitäkään veljikseen.
Ainoat, joita Hän sanoi veljikseen, olivat Hänen seuraajiaan.
Hän ei häpeä kutsua meitä veljikseen.
Jos Jumala on Isämme, Jeesus on Veljemme.
Jeesus tuomitsee ihmiset sen perusteella, -
miten he ovat suhtautuneet kristittyihin.
Mitä ihminen tekee Kristuksen seuraajalle, sen hän tekee Hänelle.
Kun Paavali tapasi Kristuksen Damaskoksen tiellä, Jeesus kysyi: -
"Miksi vainoat minua?" Paavalihan vainosi kristittyjä.
Jeesus sanoi, että Paavali vainosi Häntä vainotessaan kristittyjä.
Mitä ikinä kärsimystä ihmiset aiheuttavatkin kristityille, -
sen he tekevät Hänelle, joka lopulta tuomitsee heidät.
Sanon tämän hyvin varovasti.
Jeesus sanoo, että jokainen tuodaan Hänen eteensä.
Kaikki kansanryhmät tuodaan Ihmisen Pojan eteen.
Hän tuomitsee kaikkien uskontojen perustajat ja kannattajat.
Sen vaikutukset ovat valtaisat.
Jeesus tuomitsee jokaisen.
Hän tuomitsee ensin Jumalan huoneen, kristityt.
Sitten Hän tuomitsee kaikki muut, etenkin kristittyjen vainoajat.
Tulemme samaan lopputulokseen kuin Habakuk.
Laulamme lopuksi Habakukin psalmin, joka on Habakukin kirjan 3. luku.
Jumala oli vastannut Habakukille, -
että Hän seuloo kansaansa babylonialaisten avulla.
Uskon, että Jumala tuo islamin Britanniaan samasta syystä.
Hän haluaa seuloa kansaansa.
Hän etsii vanhurskaita, -
jotka selviytyvät pysymällä uskollisina Hänelle.
Uskon nykyisten tapahtumien viittaavan tähän.
Habakuk päättää ylistyslauluun.
Hän puhuu hyvin runollisesti.
"Vielä ei viikunapuu ole kukassa, viiniköynnöksissä ei ole rypäleitä"
"Vielä ei ole lampaita eikä karjaa tarhassa."
"Mutta jo nyt minä iloitsen Jumalastani, joka pelastaa."
Vaikka babylonialaiset tappaisivat puut ja eläimet, -
Habakuk iloitsee Jumalasta, joka pelastaa.
Hän tuntee olonsa kauriiksi, joka juoksee kukkuloilla -
ja hyppii kiveltä kivelle.
Jumala ohjaa kulun kukkuloille.
Olen sovittanut psalmin musiikkiin.
Laulamme sen kohta.
Kirjoitin ensin sanat. Menin sitten Etelä-Afrikkaan.
En löytänyt säveltä, joka olisi sopinut runomittaan.
Kun luin sanat Etelä-Afrikassa, -
paikalliset keksivät, että se sopii heidän kansallislaulunsa säveleen.
Se on Beethovenin Oodi ilolle 9. sinfoniasta.
He sanoivat, ettemme voi laulaa sitä Etelä-Afrikassa, -
koska se ei olisi poliittisesti sopivaa.
Jatkoin matkaani Zimbabween.
Siellä sävel muistettiin entisen Rhodesian kansallislauluna.
Se ei ollut enää käytössä, joten laulamiselle ei ollut estettä.
Sitten palasin Englantiin.
Menin pastorien konferenssiin Bournemouthiin.
Kerroin, että laulamme 'Oodin ilolle' uusin sanoin.
Eturivissä eräs pastori nousi ylös ja sanoi: "Se on siinä!"
Hän kertoi, että he olivat saaneet profetian seurakunnassaan -
Koillis-Englannin Durhamissa.
Jumala oli kehottanut opettelemaan Oodi ilolle -kappaleen sävelen.
Viikkojen ajan he olivat lallatelleet sävelmää.
He olivat väsyneet siihen, joten joku oli kirjoittanut sanat.
He saivat uuden profetian: "En käskenyt kirjoittaa sanoja."
"Käskin opettelemaan sävelen. Tuon teille sanat."
Tuon seurakunnan pastori oli Bournemouthissa tilaisuudessa, -
jossa puhuin. Hän tiesi, että nuo olivat ne sanat.
Hän ryntäsi Durhamiin sanat mukanaan.
Lauletaan kohta. Rukoillaan ensin.
Lauletaan Habakukin riemulaulu.
Vaikka kohtaamme babylonialaisten hyökkäykset, iloitsemme Herrassa.
Jumala, rukoilen kuten monesti aiemminkin.
Jos olen sanonut jotakin tahtosi vastaista, -
pyyhi se pois mielestämme, ennen kuin se aiheuttaa vahinkoa.
Jos puheeni ovat olleet Sinusta, vahvista sanani Pyhällä Hengelläsi.
Anna sanojen juurtua syvään.
Siunaa tätä sanomaa, joka tulee saamaan ristiriitaisen vastaanoton.
Lähetä Pyhä Henkesi sanoman mukana.
Siunaa seurakuntaa niin, että se on valmis tulevaan koitokseen, -
että seurakunta kirkastaa Sinua, -
että seurakunta on varma kristinuskon tosiasioista, -
että seurakunnalla on ainut- laatuisen läheinen suhde Sinuun -
ja että seurakunnissa saisi vallita taivaallinen vanhurskaus, -
joka ei ole ihmisten ansiota.
Haaste on suuri ja ylivoimainen.
Mutta kiitos, että viet kaiken päätökseen suunnitelmasi mukaan.
Kaikki tulee hyväksi.
Auta meitä kohtaamaan välittömät paineet uskolla, -
jota seuraajasi osoittivat, -
kun olit noussut kuolleista ja täyttänyt heidät Pyhällä Hengellä.
Isä, Poika ja Pyhä Henki, ole kanssamme nyt ja aina.
Sana muinaisista teoistasi on kiirinyt ympäri maan.
Sanoma suurista teoista saa pelkoni heräämään.
Tee myös tänään niitä tekoja. Todista, että olet yhä sama.
Muista vihassasi laupeutta, nimesi kunnian tähden.
Pyhä ilmestyy vuorilta. Valtansa loiste peittää taivaan.
Hohde verhoaa Hänen voimansa. Maa on täynnä ylistystä.
Hän saa kansat vapisemaan. Hänen edellään rientää rutto.
Ikuiset vuoret murskaantuvat, kun ikiaikainen ilmestyy.
Virtojako vihasi kohtaa? Joetko kiivautesi saavat?
Kohtaako merta kiivastuksesi, kun ajat hevosillasi sitä vastaan?
Vuoret vapisevat, laaksot tulvivat, aurinko ja kuu jäävät piiloon.
Nuolesi viuhuvat ja salamat leimahtelevat.
Tallaat maata vihassasi, poljet kansoja kiivaudessasi.
Pelastat oman kansasi, autat voideltuasi.
Murskaat jumalattomien pään, heidät riisut ja lävistät.
Hirmuiset joukot hajoavat tuuliin vihassasi.
Kuulin Herran suunnitelman. Ilmoitit aikeistasi.
Suuri tunne täyttää ruumiini. Sydämeni vapisee.
Polveni tutisevat. Tyynesti minä silti odotan.
Ahdingon päivä koittaa kansalle, joka hyökkää kimppuumme.
Viikunapuu ei ole kukassa, köynnöksissä ei ole rypäleitä.
Oliivipuu ei kanna hedelmää eikä pelloilla kypsy vilja.
Aitauksessa ei ole lampaita eikä karjaa tarhassa.
Mutta minä riemuitsen Herrassa, iloitsen autuuteni Jumalassa.
Nostan katseeni kohti tulevaa. Herra palauttaa iloni ja voimani.
Mahtava kaikkivaltias Jumala antoi lohdutuksensa.
Sydämeni ja jalkani hyppelehtivät kuin kauris kukkuloilla.
Yhdyn pyhään lauluun äänin ja kielisoittimin.
Suomennos: Marianne Tentz