ISLAMS UTMANING TILL DE KRISTNA
Realitet Del 4/6
Godhet, stränghet. Hämnd och barmhärtighet.
I perfekt harmoni. Den ende Guden -
hatar vår synd, erbjuder oss helighet.
Dömer rättvist och avgör vårt öde.
Oh, vilket mysterium, godhet, stränghet.
Böj dig ned och tillbed.
För detta är vår Gud, detta är vår Gud.
Faderns rena helighet, perfekt i rättfärdighet, -
ändå visar Han sin godhet: Hans Son på ett kors, -
renar vår orenhet, stryker bort vårt begär.
Fyller vår tomhet, och kallar oss sina egna.
Oh, vilket mysterium, godhet, stränghet.
Böj dig ned och tillbed.
För detta är vår Gud, detta är vår Gud.
Det finns nåd att få, syndare kan förlåtas.
Outplånligt liv för den som tar emot.
Möjligt att stå emot nåden, domen blir oundviklig, -
plågan blir oändlig, för den som säger nej.
Oh, vilket mysterium, godhet, stränghet.
Böj dig ned och tillbed.
För detta är vår Gud, detta är vår Gud.
I de tre första föredragen har vi sett på allting från islamisk synvinkel -
och sett på både vad som är gott och vad som är illa med islam, -
och jag har delat min övertygelse -
att islam kommer att fylla den andliga tomheten i det här landet.
Jag vet att det är ett mycket allvarligt påstående.
Nu ska vi tala om det kristna gensvaret.
Jag frågade Herren hur vi kan förebereda oss.
Vilka är våra svaga punkter, var behöver vi växa i styrka?
Jag fick en mycket tydlig uppenbarelse.
Ni har säkert många frågor.
Kommer vi att få lida? Jag tror svaret är jakande.
De kristna kommer att lida. Men är det inte det vi är kallade till?
Varför skulle det anses konstigt om kristna lider?
Då församlingen lider blir den stark.
Jesus sade: "I världen får ni lida. De hatade mig, de kommer att hata er."
Paulus säger att den som vill leva gudfruktigt kommer att förföljas.
Vi borde inte förvånas om vi får del av det privilegiet och den äran.
Nya Testamentets kristna gladde sig över att de ansågs värdiga att få lida.
Den som delar Kristi lidanden får också sedan dela härligheten.
Kommer vi att överleva, eller dö ut som kyrkan i Nordafrika?
Kan det ske här? Överlever vi?
Men det borde inte vara vårt största bekymmer.
Jesus sade att den som vill rädda sitt liv mister det.
Församlingens angelägenhet borde vara att vara människor -
inte som lider eller överlever, utan som frälser.
Att församlingen fortsätter utöva sin plikt och sitt privilegium -
att rädda de förlorade, och vara stark nog, i den situationen -
att erbjuda någonting bättre än till och med islam kan erbjuda.
Jag frågade Herren vilka områden i kyrkolivet vi borde fokusera på.
Och jag fick omedelbart tre ord.
De är allitererande (begynnelserimmar) på engelska.
Då kanske ni tror att jag hittat på dem.
För jag tycker om att använda begynnelserim.
Dårar, diktare och Plymouthbröder använder sådana, säger man.
Men de gör det lätt att komma ihåg något.
Jag tror Herren gav mig de tre orden omedelbart och tydligt -
för att vi skulle komma ihåg de grund- läggande saker Han har på sitt hjärta-
gällande församlingen. De börjar alla på "R".
De är inte religion, reformation och recitation, utan något helt annat.
Det första ord jag fick var "realitet".
Vårt evangelium är ett reellt evangelium.
Det betyder alltså att det är ett sant evangelium.
Bakom denna kraftmätning ligger en kamp om sanningen, om sinnen.
Ordet "sanning" har många synonymer.
Fakta, verklighet, äkthet, faktisk, riktighet, precision.
I både hebreiskan och grekiskan är "sann" och "verklig" samma ord.
Det som är sant är det som är verkligt, och verkligt är det som är sant.
Man kan byta ut orden mot varandra i Skriften.
"...och realiteten ska göra er fria."
Den reella sanningen om Gud, oss själva och universum som gör oss fria.
I relativismen, den största fienden till vår tro i det här landet, -
är sanningen inte verklig, inte objektiv, inte yttre, endast inre.
Vad som är sant för mig, men kanske inte för dig.
Men verklig sanning är sann för alla. Vare sig de tror på den eller inte.
Verklig sanning är fakta, inte tro.
En framstående kristen inom kristen media förmanade mig -
hur jag skulle tala till er i dag.
Han sade: "Säg inte: 'Jesus är Guds Son.'
Säg: 'De kristna tror att Han är Guds Son.'"
Det just precis det jag kämpar emot.
Alla vet att de kristna tror att Han är Guds Son.
Det är ett faktum att de tror det.
Men frågan är om det de tror är ett faktum.
Och om det är så, då är det sant för både muslimer och alla andra.
Jag är inte här för att tala om vad de kristna tror.
Jag är här för att tala om vad jag tror är fakta.
Fakta som vår tro vilar på.
Vår tro vilar inte på känslor eller fantasier.
Den vilar på objektiva fakta -
som är sanna, vare sig jag tror på dem eller inte.
Sanna för hela världen, vare sig man godtar dem eller inte.
Objektiv sanning som existerar, oberoende av någons tro eller tvivel.
Grundvalen för vårt evangelium är inte tro.
Tyvärr har många kristna på sistone börjat tro på tron.
Det finns en trosrörelse som grundar evangelium på tro.
Men evangelium är inte grundat på tro utan på fakta.
Och detta faktum kan inte ändras och kommer aldrig att ändras.
Inte ens Gud själv, allsmäktige Gud, kan ändra -
vad som hänt efter det att det hänt.
Han kan inte ändra det förflutna.
Inte ens Gud själv kan ändra det faktum att Jesus dog på korset.
Ingen kan ändra det.
Det är ett faktum som gäller alla andra, inte bara oss. Objektiv sanning.
Jag hade en mycket intressant upplevelse i Guildford nyss -
i läroverket där även min son gått. 850 pojkar i alla åldrar och 30 lärare.
De inbjuder en gästtalare till en morgonsamling i veckan.
En mulla hade hållit en föredragsserie om islam -
och hela skolan pratade ivrigt om islam.
En av lärarna vädjade till mig att jag skulle komma och säga något.
"Säg något för att bemöta detta ensidiga intresse."
Det var inte religionsläraren, för han är en uttalad ateist.
Det var läraren i musik och franska som inbjöd mig.
En härlig kristen som var så orolig för sina pojkar.
"Om jag lyckas få dem att ta emot dig, kommer du då?"
Jag kände starkt hans vädjan, och eftersom jag höll på med allt detta -
så tänkte jag att jag måste göra någonting.
Men han sade att jag endast får använda 15 minuter.
Ni kan gissa hur jag reagerade på det!
Det tar mig veckotal att förbereda ett tal på 15 minuter!
Det går snabbt att förebereda ett många timmar långt tal.
15 minuter! Jag förberedde mig noga och bad den Helige Ande leda allt.
Och så stod jag där inför 850 pojkar.
Jag sade bara: "Alla världens religioner kan ha fel.
Men bara en av dem kan ha rätt."
Och de lyssnade noga efter det!
Den Helige Ande tog över så att jag fick stående ovationer.
Rektorn var förbluffad!
Läraren som fick dit mig ringde till mig för någon vecka sedan, -
sex månader senare, och sade att ingen talar om islam längre.
Han sade att alla de vacklande kristna nu står fasta!
Och religionsläraren har förlorat allt sitt förakt för kristendomen.
Halleluja!
Men jag fortsatte: "De kan alla ha fel -
och då måste ni vara ateister eller agnostiker.
Men det är så radikala skillnader mellan dem att endaste en kan ha rätt.
Den verkliga frågan är inte: 'Tror du på Gud?'
Den verkliga frågan är: 'Vilken sorts Gud tror du på?'"
Hurdan är Gud på riktigt?
Vilken av världens alla gudar är verklig? Och vilken är inte det?
Därför är detta första ord "realitet", verklighet.
Frågan om hurdan gud man tror på måste delas in i underfrågor.
En fråga är: "Tror du på en gud som är en person eller ett ting."
Han (eller hon) eller den?
En kraft, någon - eller någonting?
En buddist skulle svara annorlunda än en jude.
En del tror att gud bara är en god kraft i oss alla.
"Må kraften vara med dig."
Det är inte kristendomens Gud.
Om du kommit fram till att Gud är en person måste du fråga: -
Hur många personer finns det som kallas Gud?
Svaren varierar. Hinduerna säger: "30 miljoner".
Muslimerna säger: "En".
De kristna säger: "Tre".
Vilket alltså betyder att vi inte tillber samma Gud.
Det är en av de vanligaste frågor jag får. Den besvaras helt annorlunda -
i kristen tidskrift på nedre våningen här.
Där står att vi tillber samma Gud. Det gör vi inte.
För tre dagar sedan sade en universitetsprofessor till mig: -
"När jag talar med muslimska kolleger känner jag inte igen deras Gud.
Det är någon helt annan än den Gud jag känner."
Vår Gud har ett annat namn. Inte Allah, det nämns aldrig i Bibeln.
Det är ett av islams guds 99 namn, men det nämns inte i Bibeln.
Vår Gud har en annan karaktär, inte bara ett annat namn.
Detta är nyckeln. Jag vill att ni inser att treenigheten -
är kristendomens största tillgång.
Många tycker det är vår största förlägenhet -
eftersom vi erbjuder människor ett mysterium.
Många kyrkoherdar vill inte predika på Heliga Trefaldighets dag.
En tid brukade jag få inbjudan att predika då -
att som gästpredikant få ta itu med problemet.
Men det är vår största tillgång. Låt mig berätta varför.
Om Gud bara är en person, som muslimerna tror -
kan Han inte vara kärlek.
Bara en religion i världen kan säga: "Gud är kärlek."
Orsaken till att ordet "kärlek" inte förekommer i Koranen är enkel: -
Allah är inte kärlek. Och kan inte vara det.
Kärlek är nämligen en relation.
Ingen kan vara kärlek på egen hand.
Det är mycket viktigt att förstå.
Man kan inte säga att Gud är kärlek, nog att Han älskar människorna -
men vem älskade Han innan det fanns människor?
Svaret är att Han är, var och alltid kommer att vara kärlek.
Fadern älskade alltid Sonen och Sonen älskade Fadern.
Det kan låta naivt, men kan ni föreställa er att inte kunna säga -
att Gud är kärlek? Det är en självklarhet för oss kristna.
Men bara kristna kan säga så. Judarna säger det inte, inte i GT.
Och ingen annan religion kan säga det, och gör det inte heller.
Vad menar vi med tre personer?
Vi menar tre "medvetandecentrum", för att använda ett långt ord.
Jag är ett medvetandecentrum och min fru är ett medvetandecentrum -
därför är jag medveten om att jag inte är min fru, och hon att hon inte är jag.
Mitt medvetande kan relatera till hennes genom t.ex. samtal.
Om Fadern och Sonen var en person, hur kunde Sonen be till Fadern?
Eller Fadern tala till Sonen?
Det skulle bara finnas ett medvetandecentrum.
Ändå är dessa tre medvetanden så nära, och delar så mycket -
att det är svårt att skilja dem åt och vi talar om Gud som Han, inte Dem.
Det är ett mysterium. Men Gud är ju inte som andra.
Han är unik. Det är ju bara väntat: -
Han är Gud, vi är människor.
Det närmaste vi kan komma är när man gifter sig och blir ett kött -
och folk inte talar om dem som skilda individer, utan om paret Pawson.
Vårt hem har kallats "Pawsongården".
Det är bara en skugga av hur nära Fadern, Sonen och Anden är.
Men de är tre Personer, och Han är kärlek.
Inte i något av de 99 namnen för Allah kallas han för far.
Den benämningen finns inte i Koranen.
En omvänd muslimsk kvinna skrev en berömd bok om detta: -
"I Dared to Call Him Father" (svensk titel: "Hon vågade lämna islam").
Vad skulle du anse om en kristendom utan en kärleksfull Fader?
Ni får själva tänka ut hur mycket man förlorar utan tro på treenigheten.
Gud har uppenbarat sig som treenig.
Och det gör vår Gud annorlunda än alla andras.
För muslimerna är treenighet hädelse.
Inte ens kristna förstår alltid hur avgörande treenigheten är för vår tro.
Det är den största skillnaden mellan oss och islam.
Och jag kommer att ta upp det på nytt och på nytt i följande föredrag.
Islam säger att Han är Skaparen vi kommer från och Domaren vi går till.
Men däremellan är Han vår kärleksfulle Far.
Koranen säger tydligt och klart, i en reaktion mot den kristna tron: -
"Gud har ingen son."
Därför är han ingen far.
De orden är inskrivna runt Klippmoskén i Jerusalem.
Mitt den stad där Guds Son korsfästes och uppstod står det -
"Gud har ingen son".
Man kan alltså inte kalla honom far. Han är ingen far och blir det aldrig.
Han är Gud, han är Allah.
Detta är en stor skillnad, inte bara till arten, men också till graden.
Allah och Jesu Fader är helt enkelt inte samma Gud.
De kan inte båda vara verkliga, de kan inte båda existera.
Bibelns Gud, Israels Jahve -
som Han kallas 9000 gånger, säger: -
"Det finns ingen Gud vid sidan av mig." Ingen.
Alla andra gudar i Bibeln är overkliga.
Alla avgudar är overkliga, men -
Bibeln säger att bakom varje falsk gud finns en demonisk bedragare.
Två saker måste de kristna vara fullt övertygade om -
för att vara redo för vad som komma skall.
Det ena är att vi inte har samma Gud.
Muslimerna påstår det inte, det är de kristna som säger så!
De faller i fällan.
Det andra är att en av dessa gudar inte är verklig.
Bibeln talar om den ende sanne Guden.
Så står det i Nya Testamentet.
"Den ende sanne", alltså den enda verkliga Guden.
Oberoende av hur uppriktigt man ber till andra gudar -
finns det endast en sann Gud.
Både Koranen och Bibeln är teologiska verk som handlar om Gud.
Men det finns en väldig skillnad mellan Bibeln och Koranen -
som jag såg som en avgörande faktor.
Jag studerade teologi vid universitetet i Cambridge.
Jag hade bra lärare som åtminstone lärde mig självständigt tänkande.
Det är jag tacksam för. Men de lärde mig läsa Bibeln med saxen i handen.
Att klippa sönder den och klippa ut vissa delar.
Efter två år kunde jag inte predika. Jag hade inget att predika om.
Jag visste inte vilka delar i Bibeln jag kunde lita på.
Jag genomgick en kris. Men på min 21-års dag -
köpte jag mig en födelsedagspresent i en bokhandel i Cambridge.
En bok av en schweizisk teolog jag aldrig träffat -
men får träffa i härligheten.
Boken hette: "Christ and Time" (Kristus och tiden).
Den boken återgav mig tron på hela Bibeln.
Har någon av er läst den boken av Oscar Cullman?
Det den gjorde var att berätta för mig att tiden är verklig för Gud.
De grekiska, och många andra gudar, är tidlösa, utanför tiden.
De är i någon odefinierbar evighet.
Jag har hört kristna, predikanter, säga att Gud är tidlös -
och att när vi kommer till himlen kommer vi att vara utanför tiden.
I min Bibel är Gud den som var och som är och som ska komma.
Han är en Gud som gör saker, och inte kan ändra det förgångna.
Liksom vi kan Han ändra framtiden, men inte det förflutna.
Det förflutna står fast, för Honom och oss.
Jag insåg att tiden är nyckeln till hela Bibelns historia.
Den är en historiebok, som börjar tidigare och slutar senare än andra.
Den börjar med universums ursprung och slutar med dess ände.
Den ger oss hela vårt universums historia. Men den är historia.
Det är Guds historia.
Det är en berättelse om vad Gud har gjort i historien, -
i vår värld, i tid och rum.
Det är betydelsen av uttrycket: "den levande Guden".
Ni har säkert hört om rörelsen "Gud är död"?
Det var en filosof vid namn Nietzsche, vars tankar Hitler stödde sig på -
som sade att Gud är död. Han menade inte att Gud upphört existera.
Många trodde det var det han menade med vad han sade. Det var det inte.
På väggen på ett tyskt universitet hängde en affisch -
med texten: "Gud är död." /Nietzsche.
Och under det hade någon skrivit: "Nietzsche är död." /Gud.
Det var ett ganska välformulerat svar.
När han sade att Gud var död menade han inte att Gud inte fanns till längre.
Han menade att Han rest bort.
Han talar eller handlar inte längre i vår värld.
Det stämmer in på oss. När någon dör -
kan de inte längre kommunicera eller handla i vår värld.
De är i en annan värld.
Vår dotter dog för några år sedan. Jag tror hon är mycket levande!
Men inte för oss.
Vi kan inte samtala. Hon kan inte göra saker.
Men hon är inte död. Hon har inte upphört att existera. Förstår ni?
Gud är inte död. Bibeln kallar Honom den levande Guden.
Han är alltså i vår värld.
Han säger och gör saker - här! I tid och rum.
Ingen annan religion använder uttrycket "den levande Guden".
Bara judar och kristna, som vet vad Han sagt och gjort.
För att använda tekniska, teologiska termer: -
Gud är både immanent och transcendent.
"Immanuel" betyder "Gud med oss".
Den muslimska guden är en transcendent gud.
Han är den gud som står över oss.
Han finns någonstans därute.
Treenigheten betyder att Gud Fadern är över oss.
"Fader vår som är i himlen."
Gud Sonen står vid vår sida.
Gud den Helige Ande är inom oss.
Det finns inget liknande i någon annan religion.
Treenigheten är nyckeln som öppnar vår tro.
Om de kristna är osäkra på treenigheten kommer vi ingen vart!
Att själva ordet "treenighet" inte förekommer i Skriften vet jag.
Men det står för vad som finns i Skriften.
Vare sig jag använder det ordet eller inte tror jag på -
Gud Fadern, Gud Sonen och Gud den Helige Ande.
I min Bibel står vad de alla var och en har gjort i världen.
Gud fadern gjorde saker och sedan kom Gud Sonen och gjorde saker.
När Han gett sig av kom Gud Anden som fortsatt göra saker sedan dess.
Den levande Guden.
Inte bara ovanför, men bredvid och inuti.
Vi måste vara stolta över vad vi har.
Vara trygga i det.
Vi bör tänka på två särdrag i Bibeln: underverk och profetior.
Undren är vad Gud har gjort. Profetiorna vad Gud har sagt.
Det är Guds ord och gärningar inom historien som vi bör vara säkra på -
om vi ska kunna bemöta andra religioner.
Ett mirakel är en fysisk företeelse med en andlig orsak.
Det är en naturlig företeelse, med en övernaturlig orsak.
Ytterst sett är händelserna i samband med uttåget ur Egypten -
och händelserna krig vår Herres liv, död och uppståndelse de viktigaste.
Gud gjorde det, helt oberoende av mänskliga varelser.
Han gjorde det helt själv, kan man säga.
De kan inte förklaras med mänsklig aktivitet.
Gud delade Röda havet, inte Mose. Mose kunde inte göra det.
Gud uppväckte Jesus från de döda, det kunde ingen annan ha gjort.
Om vi förlorar tron på undren i Bibeln är vi illa ute.
Jag berättar snart om vad som händer med tron på under i församlingen.
Profetior. Miraklerna visar en Gud som handlar -
profetiorna en Gud som talar.
Miraklen visar att Gud fullkomligt kontrollerar naturen och nationerna.
Han kan handskas med båda två.
Den Allsmäktige kan ändra vädret eller krossa ett världsvälde.
Det är den Gud vi tillber.
Profetiorna då?
Guds ord hör alltid samman med Hans gärningar.
Innan Han gör någonting berättar Han för oss vad Han ämnar göra.
Efteråt berättar Han vad Han har gjort och varför.
Och hur det påverkar våra liv.
Profetior hör alltid ihop med vad Gud har gjort.
De viktigaste profeterna i GT hänvisar alltid till uttåget ur Egypten.
De säger: "Det är vad Han gjorde och Han gjorde det för att -
Han ville ha ett förbundsfolk som skulle leva rätt."
Här har vi verkligt fast mark under fötterna.
I Bibeln innehåller 23 % av verserna, nästan var fjärde, en förutsägelse.
Den här boken handlar om framtiden - från början till slut.
Jag ska ge er lite statistik.
Man kan förblinda folk med statistik. Det var en av mina förfäder -
sir John Sinclair, som myntade uttrycket "statistik".
Han måste ha haft sina egna tänder.
För utan egna tänder är det ett hemskt ord att uttala.
Han var en skotsk farmare som uppfann ordet för att räkna -
får och skörderesultat och sådant.
Man kan förblinda folk genom statistik, men här är en del -
som är förbluffande och borde öppna era ögon.
I Bibeln finns totalt 735 förutsägelser om framtiden.
Några nämns bara en gång, en nämns 300 gånger -
men 735 enskilda förutsägelser!
Och 596 har uppfyllts bokstavligen.
Det är över 80 %, fyra av fem förutsägelser -
har redan hänt och kan påvisas historiskt ha ägt rum.
Man behöver inte mycket tro för att tro att de resterande 20 % också uppfylls.
Vilket intyg!
Bara det räcker för mig för att bevisa att denna bok innehåller Guds Ord.
Bara Gud kunde ha förutsagt några av de händelserna.
Statistiker, vilket ord -
har visat att sannolikheten att några av förutsägelserna skulle uppfyllas -
var 10 upphöjt till 39.
Endast de som har matematikhjärnor förstår de stora oddsen här.
Den förutsägelse jag tycker är mest frapperande är när Han sade att -
staden Tyrus skulle kastas i havet, stenarna, trävirket och gruset.
Det har aldrig hänt en enda stad under hela historiens gång.
Bara en. Gissa vilken. Tyrus.
Alexander den store gjorde det i Tyrus.
Han byggde en broväg ut till en ö, ca en kilometer från kusten -
dit invånarna i Tyrus hade flytt, och Alexander hade inga båtar.
Så han sade att man skulle slänga staden i havet -
för att bygga en väg ut och besegra dem.
Ingen annan stad har någonsin kastats i havet. Ingen.
Det var bara en av 735!
Eftersom detta är en historiebok -
kan man pröva den och det finns yttre bevis för den.
Och medelst normala regler för historiska bevis -
eller normala juridiska bevis - kan uppståndelsen bevisas ha skett.
De räcker för att övertyga vilken jury som helst.
En kombination av ögonvittnes- skildringar och indicier -
som räcker för vilken jury som helst att fatta ett beslut bortom rimligt tvivel:
"Detta hände."
Men dem som inte vill tro kan inga bevis som helst övertyga.
Tro är en fråga om val.
Man väljer att tro eller inte tro på bevisen.
Det här är inte en filosofibok.
Det är en historiebok fylld med fakta.
Vare sig man tror på det eller inte så skedde det.
Vi bara tror på fakta. Och bygger vår tro på dem.
Dessa mirakel och profetior berättar både om hurdan Gud verkligen är -
och också att Han är verklig.
Att det finns en verklig Gud, och vi vet hurdan Han är.
Vi vet att Han är treenig, för alla tre Personerna har varit i vår värld.
De har sagt och gjort saker i vår värld.
Treenigheten är den levande Guden. Därför tror vi.
Bibeln är också genomgående en judisk bok, för denna levande Gud -
valde att handla och tala genom det judiska folket.
Det var Hans val.
Han utvalde dem till att dela kunskapen med hela världen.
Tänk till exempel på Johannesevangeliet.
Johannes enda syfte var detsamma som alla historiker har -
att välja de fakta han vill inkludera -
som han anser är viktiga för händelsernas gång.
Om en historiker skrev ner allting en person eller nation gjorde -
skulle ingen bok vara tjock nog!
Så varje historiker väljer ut det som passar bäst.
De betydelsefullaste sakerna.
Johannes säger att om han skrev ner allt Jesus sade och gjorde -
skulle inte världen rymma alla de böckerna.
"Men dessa har blivit nerskrivna för att ni ska tro att Jesus är... Guds Son."
Johannes väljer sju under.
Sju. Tre skulle räcka som bevis.
Sju under som är mer sensationella än i Matteus, Markus eller Lukas.
Saker endast en Gud kunde ha utfört.
Uppväckandet av Lasarus då han redan luktade.
Förvandla vatten till vin.
7 under som är så häpnadsväckande att ingen människa kunde gjort dem.
Och sju vittnen -
som alla var övertygade om att Han var Guds Son och kände Honom.
Och sju saker Jesus sade som endast Gud har rätt att säga.
Jag Är.
Den gode herden. Livets bröd. Vägen, sanningen och livet.
Endast Gud har rätt att tala på det sättet.
Historikern Johannes väljer ut 7 under, 7 vittnen, 7 ord -
som otvivelaktigt visar att Jesus inte var endast en stor man eller lärare -
eller martyr för sina principer, utan Han var Gud Sonen.
Vad händer då i församlingen?
De kristnas förtroende för Bibeln undergrävs stegvis inifrån kyrkan.
Vem behöver fiender utanför kyrkan, då Bibeln attackeras inom den?
Som en pålitlig uppräkning av Guds handlingar och Ord -
undermineras den i jämn takt.
Den nya stora, relativistiska tanken om Bibeln är att den inte -
handlar om händelser, utan om värderingar.
Därför handlar den om myter.
En myt är en berättelse, fiktion, med sensmoral.
Aisopos fabler är ett exempel. Och Jesu liknelser.
Men utvecklingen har gått i den riktningen -
att det som står i Bibeln inte hände på riktigt -
men vi kan lära oss vissa värderingar ur berättelsen.
Det började med Adam och Eva, de levde aldrig, det hände inte -
men vi kan lära oss mycket om oss själva av berättelsen.
Sedan gick man vidare till Noa. Floden inträffade aldrig.
Men vi kan alla lära oss något av själva berättelsen.
Därifrån gick trenden vidare till patriarkerna och till Mose.
Jona i all synnerhet. Det hände inte på riktigt.
Jona var inte en riktigt person. Boken är en traktat.
Jag fick höra det.
Men Bibeln säger att Jona levde i en by nära Nasaret.
Hans pappa hette Amittaj.
Allt läggs fram som fakta.
Nineve var en verklig plats. Varför skulle det inte ha hänt?
Stegvis upplöstes Gamla Testamentet till berättelser med en sensmoral.
Också i söndagsskolan lärs de ofta ut som sådana.
Sedan smög sig uppfattningen in i Nya Testamentet.
Jesus föddes inte av en jungfru.
Det är en vacker berättelse för att visa att Han var annorlunda än andra.
Han uppstod inte kroppsligen ur graven.
Den uppfattningen är utbredd i dag.
Det som präster och teologer tvivlar mest på är att Han steg upp till himlen.
Biskopen i Edinburgh, skotska kyrkans överhuvud, intervjuades på radio -
och fick frågan om han tror att Jesus återvänder till jorden.
Han sade: "Naturligtvis inte."
Intervjuaren frågade: "Varför inte?" "Han har aldrig gett sig iväg."
Han förandligade hela Kristi himmelsfärd.
Jesus steg inte upp till himlarna, Han förblev hos oss på ett annat sätt.
Allt detta pågår och gradvis urholkas förtroendet för Bibeln -
som ett tillkännagivande av Guds handlande och Ord.
Man gör det genom att tolka Bibeln allegoriskt och andligt -
och hitta en andlig mening i den.
Uppväckandet av Lasarus, enligt en av de vanligaste bibelkommentarerna
av William Barclay, är inte en händelse som ägde rum -
utan ska visa oss att Jesus kan ge oss nytt liv.
Berättelsen betyder inte att ett stinkande lik helades och kom tillbaka.
Den betyder att Jesus kan ge nytt liv.
Eller då Jesus sade att om vi bara har lite tro kan vi säga till berget -
att kasta sig i havet. Jag har hört predikningar om "tvivlets berg". -
"rädslans berg". Detta är att allegorisera och förandliga.
När Jesus sade berg, menade Han berg.
I Japan bad några föräldralösa barn Jesus att kasta ett berg i havet -
och det berget är i havet nu. Jag har ett fotografi av det.
Vad anser ni? "David har faktiskt låtit lura sig nu!"
Vår relativistiska tid har problem med mirakel.
De av oss som tar Bibeln på allvar... Och jag ska göra en skillnad här.
Jag tar inte hela Bibeln bokstavligt.
Om jag gjorde det skulle det bara vara djur i himlen.
Jag vill ha människor i himlen.
Men det står att Jesus ska skilja fåren och lammen åt.
Det är ju tydligt när Jesus i liknelser och yttranden talar i bilder.
Men när Bibeln presenterar någonting som fakta tar jag det bokstavligt.
Uppenbarelseboken är en blandning av fakta och symboler.
Ingen tolkar den helt bokstavligt, eller helt symboliskt.
Man måste kunna urskilja när den ska tas bokstavligt.
Kommer det en riktig drake, eller är det en symbol för djävulen?
Sunt förnuft är en av de bästa hjälpmedlen vid bibelstudium.
Jag måste få läsa för er vad den där biskopen av Edinburgh sade om mig -
när jag skrev boken "Leadership is male" (Ledarskapet tillhör männen)
"Då han söker i Skriften kan Pawson endast hitta manligt ledarskap -
som en modell i relationerna mellan könen.
Han har helt rätt.
Så säger Bibeln.
Den säger också mycket annat vi för länge sedan förkastat.
Herr Pawsons problem är tragiskt.
Han är en god och välvillig man och en fin kristen ledare -
men han har helt hakat upp sig på en fundamentalistisk tolkning av Bibeln.
Den metoden gör honom konsekvent -
lika konsekvent som Skriften -
men han tror på att handla som han tror att Bibeln säger att han ska göra."
Jag sparar den till min gravskrift.
Om inte kristna är fundamentalister, i ordets bästa betydelse -
kommer de att duka under då de möter andra religioner.
Om vi inte tar Bibeln bokstavligen där den är ämnad att tas bokstavligen -
om vi avvisar det Gud har sagt och gjort som myter eller mystik -
har vi ingen grund att stå på.
Min stora vädjan i detta föredrag är att kristna skulle återerövra -
förtroendet för Bibeln. Annars blir de tillintetgjorda.
Jag har inget emot att kallas fundamentalist.
Men jag citerar igen en muslimsk ledares intressanta uttalande: -
"Alla muslimer är fundamentalister. Det måste vi vara.
Det är obligatoriskt att tro på islams grundsatser.
Därför är det ovidkommande att kalla en muslim för fundamentalist."
I kristna sammanhang har det uttrycket blivit ett skällsord.
Jag tror att en av de viktigaste saker Gud säger är: "Tror du på mitt Ord?"
Vi måste vara övertygade om att Bibeln handlar om -
absolut, inte relativ, sanning.
Och absolut etik, inte relativ.
Vissa saker är sanna, andra är falska.
Vissa saker är rätt, andra är fel.
Bibeln är en svartvit bok. Man är antingen i mörker eller ljus.
Man går på dödens väg eller livets väg.
Man sysslar antingen med lögn eller sanning.
Man märker om någon tror på absolut sanning.
De är beredda att säga att motsatsen är absolut osanning.
Vi måste berätta vad som är falskt, lika väl som vad som är sant -
vad som är fel, precis som vad som är rätt, -
om vi ska förmedla Guds sanning.
"Gud är sann och varje människa en lögnare." (Rom 3:4)
Framför allt måste vi som kristna vara övertygade -
att Jesus är den enda vägen till frälsning.
Under himlen finns inget annat namn genom vilket vi blir frälsta. (Apg 4:12)
Det är sant för alla, inte endast kristna.
Om vi inte är säkra på det har vi ingen börda för muslimer -
eller för någon annan i världen.
"De kan hitta Gud på sitt sätt, vi hittar Gud på vårt sätt.
Låt oss komma överens att tänka olika och leva i fred och harmoni."
Det är inte arrogant att tala så här.
Jag säger inte att jag har sanningen, jag säger att sanningen har mig.
Det är en annan sak.
Men om man i en relativistisk tidsålder påstår att man har hittat sanningen -
får man snart upptäcka att tolerans inte är en speciellt vanlig dygd.
Folk är intoleranta mot dem som påstår sig ha hittat sanningen.
Det tillbakavisas som trångsynthet.
Det kan mycket väl hända att vi måste dö för sanningen.
De kristna gör så redan, en person varannan minut.
Jag tror inte många kristna är övertygade nog om sanningen -
att vara redo att dö för den, hellre än att förneka den.
Men det är det vi kommer att kallas till att göra.
Före det måste vi vara fast beslutna att leva ut sanningen.
Men din övertygelse är inte stark nog -
om du inte är bredd att dö för den.
Den man jag närmast identifierar mig med i Bibeln är Jeremia.
Jag ser fram emot att träffa honom!
Han måste stå för sanningen mot falska profeter ur det egna folket.
John Bunyans bok "Kristens resa" är en myt -
en berättelse full av budskap, men den är påhittad, fiktion.
Den innehåller många fina budskap, men är något helt annat än Bibeln.
Där identifierar jag mig med en man som modigt står för sanningen.
Vet ni vem jag menar?
Han betalade för sin djärvhet med sitt liv.
Vore ni beredda att dö för er övertygelse?
Vi kanske måste göra det.
För att vi ska kunna fullfölja det beror på en annan sak -
som jag ska tala om nästa gång.
Ett annat ord som börjar på "R".
Kom tillbaka och ta reda på vad det är.
Översättning: Himlen TV7