MEHED JUMALALE David Pawson
2. Mees ja naine
10 erinevust mehe ja naise vahel - ma pole ise neid välja mõelnud:
naised klatšivad, aga mehed peavad ajaga sammu;
naised teenivad taskuraha, aga mehed teevad tõsist tööd;
naistel on emotsioonid, aga meestel närvivapustused;
naised vananevad, aga mehed saavad küpseks;
naised on põikpäised, aga mehed on otsustavad;
naised säästavad näljapäeviks, aga mehed investeerivad;
naised söövad üle, aga meestel on hea isu;
naised on tuisupead, aga mehed ekstsentrikud;
naised on pealetükkivad, aga mehed dünaamilised;
naised näägutavad, aga mehed teevad asja selgeks.
Kes need kirjutas, ei tea, aga need on näited mehelikust šovinismist.
Minu meelest on üks tore näide mehe-naise erinevusest selline:
kui naine komistab keset tuba seisva tooli otsa, ütleb ta:
"Komistasin keset tuba seisva tooli otsa."
Kui mees komistab keset tuba seisva tooli otsa, ütleb ta:
"Kes pani selle tooli keset tuba?!"
Me oleme väga enesekesksed ega taha oma vigu tunnistada.
Üks sõna, mis mehe kurku kinni jääb, on "andesta".
Me ei taha tunnistada ei oma süüd ega nõrkusi.
Mu pakkumine on endiselt jõus: kes tänase seminari lõpus tõdeb,
et teadis kõiki kirjeldatud erinevusi mehe-naise vahel,
võib endale valida ühe mu raamatutest.
Muide, pakkumine ei kehti televaatajatele.
Piibli alguses on kirjas, et Jumal lõi meid meesteks ja naisteks.
Ta tegi meid erinevaks.
Oleme Tema silmis ühtviisi väärtuslikud ja väärikad,
kuid me oleme erinevad.
Just neid erinevusi peamegi mõistma.
Nii selleks, et täita oma roll ja võtta vastutus,
kui ka selleks, et väärtustada teist sugupoolt - naisi.
Väärtustada seda, mida naised suudavad teha ja mehed mitte
ning vastupidi.
Jumal lõi meid üksteist täiendama nii abielus kui ühiskonnas.
Meil mõlemal tuleb anda oma erinev ja vajalik panus.
Me vajame teineteist.
Alustan mehe ja naise füüsilistest erinevustest.
Kuivõrd te sellest teate? Ühtteist kindlasti.
Millal selle esmalt avastasite?
Nägin ühes ajakirjas toredat pildilugu,
kus väike poiss ja väike tüdruk mängisid mererannal.
Mõlemad olid alasti. Tüdruk uuris pilguga poisi alakeha anatoomiat.
Uuris hoolega ja ütles siis:
"Ah selline siis on erinevus katoliiklaste ja protestantide vahel."
Me kõik avastasime need erinevused erineval, tihti naljakal viisil.
Ja sugugi mitte alati oma vanemate kaudu.
Suurim ilmselge erinevus on muidugi suguorganites.
Seesama erinevus viitabki olemuslikule põhierinevusele,
mis hõlmab kogu meie isiksust.
Füüsiline erinevus annab selge arusaama, et mees on algataja pool.
Mees siseneb naisesse.
Naise keha on loodud viisil, et see võtab mehe algatuse vastu.
Mees teeb esimese sammu ja naine vastab sellele.
Mitte ainult keha, vaid ka mõistus ja hing vastavad mehe algatusele.
Naine on niimoodi loodud.
Ka suguühte ajal on mehe sperma algataja pool,
liikudes naise munaraku suunas.
Suguühtes on mees aktiivne, naine passiivne pool.
Mitte täiesti passiivne, sest kui seemnerakk siseneb munarakku,
reageerib see koheselt.
Inimsoo paljunemisviis tõestab,
et mees on vastutav pool ja naine reageeriv pool.
Selline on mehe ja naise erinevuse tuum.
Seetõttu valmiski mu raamat "Juhiroll kuulub meestele".
Üks mu tuntuim ja vähimloetud raamat.
Sattusin lausa turmtule alla.
Samas sain ka sadu tänukirju - kõik naistelt.
Selgus, et paljud naised ootavadki meestelt juhirollis olemist.
Enamik naisi ootab oma meestelt tugevust, vastutust, otsustavust.
On küll mõningaid tugevaid feministe, kes nii ei arva,
kuid tavaliselt reageerivad naised juhtimisväitele positiivselt.
Sel teemal kõnelesin esmakordselt Saksamaal Düsseldorfis,
suurel Euroopa naistekonverentsil.
Olin ainuke mees sadade naiste keskel.
Vastukaja sellele teemale oli tohutu!
Kommentaarid: "Me tahame, et mehed nii käituksid!
Tahame, et nad juhirolli enda kätte võtaksid! Aga nad ju ei võta!"
Mees peab olema vastutuse kandja, naine vastuvõtja.
Paljud abielud kisuvad kiiva juba mesinädalate ajal.
Just seepärast, et noored mehed ei tea sellest erinevusest midagi.
Lihtsustatult - mees jõuab orgasmini väga kiiresti, minuti-paariga.
Naine aga vajab tavaliselt 20-25 minutit,
et jõuda orgasmini ja kogeda naudingut.
Paljud mehed rikuvad oma abielud, sest ei tunne vastutust
end tagasi hoida ja oodata, kuni naine mehega ühineb
ühes Jumala loodud suurimas maises naudingus.
Teisisõnu, isegi suguühtes peab mees vastutust üles näitama.
Vastasel juhul naine naudingut ei saa.
Ja ei lähegi kaua, kui mees koju tulles leiab laualt kirjakese:
"Su tuhvlid on külmikus. Su õhtusöök läks koerale.
Mina läksin peavaluga voodisse."
Sõnum on: "Ma ei talu enam. Ma ei naudi seda."
Jumal on selle naudingu loonud, kuid seda ei saavutata,
kui mees ei näita üles vastutust oma naise suhtes ega hooli,
et naine jõuaks orgasmini temaga üheaegselt.
Paarid, kes on õppinud ära, kuidas ühiselt naudinguni jõuda,
on leidnud ühe suurima saladuse püsivaks kooseluks.
Räägin sellest hetke pärast pikemalt.
Nendest erinevustest on kõik teadlikud.
Kuid on veel mitmeid muid füüsilisi erinevusi, mida me ei tea,
kui neid esile ei tooda.
Näiteks mehe ja naise luustik on vägagi erinev.
Seetõttu suudavad kohtuarstid aastaid maa sees lebanud skelette
vaadeldes hõlpsasti öelda, kas luud kuuluvad mehele või naisele.
Mehe luud on tihkemad, tugevamad ja raskemad kui naisel.
Ka meie lihased on väga erinevad.
Mehe lihased on enamjaolt mõeldud tõmbamiseks-lükkamiseks.
Selliste liigutuste jaoks on vaja pikilihaseid.
Naise lihased on loodud eelkõige kandmise jaoks,
eriti vaagnapiirkonnas, aga ka kogu kehas tervikuna.
On täiesti hämmastav, milliseid kandameid näiteks Aafrika naised
pea peal kanda suudavad, hoides selja sirge.
Mu abikaasa suudab tõsta palju suuremaid raskusi kui arvaksin.
Kuid lükka-tõmba liigutused ei sobi talle sugugi.
Seega, kui autot on vaja lükata, lükake ise ja las naine käivitab.
Andke talle vaid täpsed juhised, mida teha.
Teie jaksate paremini lükata-tõmmata, naised seevastu kanda.
Hiljuti lugesin ühest šotlasest,
kes sattus topelt-rebendiga haiglasse.
Kui arstid uurisid, kuidas see juhtus, vastas mees:
"Tõstsin rasket kasti oma naise selga."
Ja sai ise topelt-rebendi.
Nii on, et meie luustik ja lihased on erinevad, samuti rasva kiht.
Rasv ladestub erinevalt. Kõik me teame, kuhu see mehel koguneb.
Rääkisin hiljuti ühe suure õllekõhuga mehega, kes ütles:
"Kõik on ok! Rasv kuulub Jumalale. Selle eest on makstud."
Keskealisel mehel kogunebki tema iga keskkohta.
Lisaks sellele on erinev ka meie nahk
ja siin peitub üks oluline praktiline nüanss.
Naise nahas paiknevad närvilõpmed nahapinnale palju lähemal kui mehel.
Meie nahk on tugevam ja vähem tundlik kui naistel.
Samas on hämmastav, et mu naine suudab käes hoida
palju kuumemaid taldrikuid kui mina. Näib vastuoluline.
Ometi on tema nahk minu omast oluliselt tundlikum.
Siit kohe ka praktiline tõsiasi:
mees saab seksuaalse sõnumi vaid kindlate kehapiirkondade naha kaudu
ja mitte üle kogu keha.
Kuid naine võib saada seksuaalse sõnumi kõigi kehaosade naha kaudu.
Puudutused on naisele palju olulisemad kui mehele.
Praktiline järeldus:
naine igatseb puudutusi.
Üks viis näidata oma naisele armastust, on teda puudutada.
Ta saab sõnumist aru.
Paljud mehed nii ei tee. Nad väldivad oma naise puudutamist.
Ja sõnum ei jõua naiseni.
Näide abikaasade vestlusest.
Naine: "Kas sa ikka armastad mind?" Mees: "No muidugi!"
Romantiline mõttevahetus, nagu te isegi aru saate.
Naine: "Aga sa ei ütle seda kunagi."
Mees: "Pole vajadust - pärast kõiki neid aastaid! Olen ju sinuga!"
Justkui peaks naine sellest innustuma.
Üks puudutus, üks kallistus ja selline vestlus jääks ära.
Mõistes nüüd, et oma naine vajab puudutusi,
tuleb olla ettevaatlik teiste naiste puudutamisel.
Tänapäeval on kirikutes maad võtnud kallide-musitamiste lembus.
Meil tuleb vahet teha suudluse ja püha suudluse e.musi vahel.
Teate erinevust? Kaks minutit.
Vahel jälgin pastorit kiriku uksel.
Mõned pastorid embavad-annavad musi noortele kaunitele naistele,
samas kui pensionärid saavad vaid käepigistuse osaliseks.
Puudutus on seega naisele olulisem, sest ta nahapind on tundlikum.
Mehe ja naise suremus on samuti erinev.
Meie, mehed, oleme nõrgem pool elu algus- ja lõpufaasis.
Oleme nõrgemad nii imikute kui vanuritena.
Seetõttu on palju rohkem lesknaisi kui leskmehi.
Mul on kaasas mõned andmed.
Loote suremus eostamisjärgselt on mehed vs naised 150/100-le.
See on suremus raseduse katkemise tõttu.
Suremus sündimisel on 106 poissi 100 tüdruku kohta.
Isegi sünnihetkel oleme nõrgemas seisus.
Numbrid ühtlustuvad umbes 4-ks eluaastaks
ja sealt alates on suremus sama.
Elu lõpufaasis tuleb erinevus taas esile.
Minu eeldatav eluiga on lühem kui mu naisel.
Oleme niisiis nõrgemad elu ääre- faasides, aga tugevamad keskfaasis.
See on ilmselge bioloogiline erinevus.
Räägime veidi ka rindadest.
Te pole ehk kunagi mõelnud, et inimene on ainus liik,
kus naispoolel on rinnad välja arenenud kujuga ka siis,
kui ta parasjagu ei imeta.
Tavaliselt imetajate rinnad paisuvad ja täituvad piimaga
järglaste imetamise ajaks.
Samas on naisi, kes pole sünnitanud ega sünnitagi,
kuid kelle rinnad on välja arenenud.
See muudab meie liigi ainulaadseks.
Milleks seda vaja on?
Vastuse leiame Ülemlaulust.
Esimeses peatükis ütleb noor neiu oma noormehe kohta:
"Mu armsam lebab mu rindade vahel."
"Mu armsam", mitte "mu lapsuke".
Nii on kirjas Jumala Sõnas.
Lugesin kord kommentaari, kus öeldi,
et rinnad sümboliseerivad Vana ja Uut Testamenti.
Mõtlesin: "Appi!"
Esialgu paneb see mehe ebalema.
Tundsin lausa süütunnet, mõeldes, et küll ma ikka olen lihalik mees!
Sest kui ma loen seda salmi, ei mõtle ma sugugi Testamendi peale.
Mõtlesin, et pean oma lihalikkuse üles tunnistama.
Kuid mõistsin siis, et Ülemlaul pole kirjutatud salakeeles.
See pole allegooria, vaid lihtne analoogia.
Noore mehe ja naise armastus
on analoog inimese ja Jumala armastusest.
Ja kui Issand ütleb "kaks rinda", siis seda Ta ka mõtleb.
Ja "granaatõuna" all mõtleb Ta granaatõuna.
Jumal ütleb, mida mõtleb. Milline kergendus!
Piibli keskelt leiame erootilise armastuslaulu,
kus ei mainita Jumalat, Taevast ega päästet.
Ülemlaulus pole midagi vaimulikku. See on armastus mehe-naise vahel.
Selle läbi ütleb Jumal: "Mina olen nii loonud!"
Seetõttu ongi ainult inimsool mõeldud rinnad ka muuks
kui vaid järglaste toitmiseks.
Need on ühtlasi mõeldud ka täiskasvanute jaoks.
See muidugi põhjustab palju muud, mis pole olnud Jumala tahe.
Igatahes pole rinnad mõeldud vaid beebide toitmiseks,
vaid ühtlasi partnerluseks vastassugupoolega - abielu sees.
Ka meie veri, hormoonid, närvisüsteem ja ajuehitus on erinevad.
Ma ei hakka siin kõiki erinevusi lahkama,
kuid tahan peatuda aju teemal ja jõuda psühholoogilise erinevuseni,
mida on ülimalt oluline mõista; eriti abielu lähisuhetes.
Sest kui te ei mõista erinevusi mõtte- ja tundemaailmas,
on oht, et mees tõlgendab abikaasat oma tasandilt,
tekitades sügava mittemõistmise ja naisele palju tuska.
Vaatame lähemalt psühholoogilisi erinevusi.
Aju jaguneb kaheks poolkeraks. Olete kindlasti piltidel näinud.
Mehed kasutavad valdavalt ühte, naised teist poolkera.
On üks trend, mis innustab kasutama rohkem just vastasajupoolt.
Näiteks kunstitundides. Mu naine osales hiljuti ühel kursusel.
See oli põnev.
Ta pidi kõvasti pingutama, kasutamaks teist ehk "meeste" ajupoolt
perspektiivi ja 3-mõõtmelisuse määramisel.
Tavaliselt usaldab mees oma intellekti oluliselt enam kui naine,
samas kui naine usaldab oma vaistu.
Ka need põhinevad erinevatel ajupooltel.
Keeletaju näiteks tugineb "naisajupoolele".
Keelekasutus on naisele palju lihtsam kui mehele.
Teisisõnu, mehel on palju raskem panna oma mõtted-tunded sõnadesse.
Naine aga võib hetkega välja paisata sügavaimad tunded-mõtted.
Mees seevastu jääb lausa sõnatuks, kui küsitakse
tema suurima hirmu või kiusatuse kohta.
Ta ei oska vastata ja siin peitub oluline mõjufaktor:
naisel on mehega lihtsam suhelda kui mehel naisega.
Ilmselt just suhtlemisprobleemid ongi lahutuste peamine põhjus.
Kuid see mõjutab ka koguduse elu.
Kui teie koguduses on avatud palveaeg,
siis kes kõigepealt palvetab - mees või naine?
Kes põhiliselt palvetavad, mehed või naised?
Uurige järgmisel korral välja.
Paljud kristlastest abielupaarid teavad, et peaksid koos palvetama,
kuid ei tee seda.
Põhjus selles, et nad on küll proovinud, aga jäänud toppama,
sest naine valab palvetades kogu oma südame Jumala ette välja,
kuid mees jääb juba paari lause järel üsna sõnatuks.
Häälega palvetamist peab õppima. See ei tule iseenesest.
Enamik tõlke EL-s ja ÜRO-s on naised, sest nad suudavad hallata
samaaegselt kahte keelt. See on neile omane and.
Mehedki saavad kõneoskust arendada, aga see pole neile omane.
Kas olete märganud, et kui teles on intervjuu abikaasadega,
näiteks mõne õnnetuse järgselt,
siis mees on tavaliselt vait ja naine räägib.
Selline olukord on niisama vana kui Eedeni aed.
Kui saatan Eevaga kõneles, seisis Aadam seal samas kõrval.
Saatan ei pöördunud kordagi Aadama poole ega Aadam saatana poole.
Aadam lasi Eeval kõneleda ja sealt alates läkski kõik allamäge.
Sest Eeva tsiteeris valesti Jumala sõnu, mis olid öeldud Aadamale.
Aadam oleks pidanud koheselt naist parandama.
Saatan küsis Eevalt: "Kas Jumal on keelanud süüa aia kõigist puudest?"
Jumal polnud nii öelnud.
Aadam oleks pidanud kohe sekkuma: "See on vale!"
Kuid Aadam lihtsalt seisis nagu mömm ega öelnud midagi,
lastes saatanal Eevat petta sellises vestluses ja olukorras,
mida naine ei suutnud hallata.
Aadam ei öelnud ega teinud midagi.
Seetõttu ei lasugi Piiblis pattulangemise süü Eeval.
Aadamat peetakse vastutavaks. Ja seda ta ka oli.
See on meeste võitlusväli
ja seetõttu õpetataksegi meeste jüngrigruppides häälega paluma,
mõtteid-tundeid väljendama ja teistega jagama.
Taolist barjääri saame ületada vaid meestevahelises vennaskonnas.
Olen märganud, et segagruppides meeste jüngrlus ei toimi.
Mehed lihtsalt ei väljenda oma hirme, probleeme ja kahtlusi
oma naiste ja laste ees.
Nad tahavad, et nende pere näeks tugevat kuvandit mehest,
kes saab eluga hakkama. Ja nii ongi õige.
Kuid mees vajab vennaskonda, kus end vabalt väljendada ja jagada,
sest see ei tule iseenesest.
Kui aga mees saab Püha Vaimuga ristitud ja täitub Vaimuga,
vabaneb ühe esimese asjana sõnaline pool.
Suurem osa Vaimu andidest seostub kõnega - teadmise sõna,
tarkuse sõna, prohvetlik kõne, keeled, keelte tõlgitsemine.
Suurem osa Jumala andidest selles maailmas on kõneannid.
Jumal lõi ju kogu universumi sõna läbi.
Aga kui meie, mehed, kannatame sõnaahtruse all
ja kirik on täis vaikivaid meespühakuid,
siis kannatavad nii maailm kui kirik.
Meeste kõnevõime peab vabanema, kuid see ei juhtu iseenesest.
Kui ma ise jutlustajana alustasin, olin tohutult närvis.
Tühjendasin kõik kantslites vedelevad veeklaasid.
Tihti oli veeklaasides juba omamoodi uus eluvorm tekkinud,
sest keegi polnud kuude kaupa vett vahetanud.
Mu kurk kuivas meeletult - vaarao konnanuhtlus ründas mind iga kord.
Päevi enne jutlust kannatasin kõhulahtisuse all.
Närvipinge all kannatan aegajalt siiamaani.
Seista inimeste ees nagu täna siin pole mu meelistegevus.
Olen lihtsalt õppinud kasutama teist ajupoolt, Vaimu juhtimisel.
Vaatame veel mõningaid lihtsaid erinevusi.
Mees mõtleb abstraktselt, naine konkreetselt.
Mees mõtleb teooria tasandil, naine pragmaatiliselt
ehk kuidas asjad praktikasse viia.
Mees võib lõputult rääkida asjadest,
samas kui naine räägib samavõrd lõputult inimestest.
Ühes toanurgas räägivad mehed mootorratastest või jalgpallist,
teises toanurgas räägivad naised neist samadest meestest.
Eelmisel korral oli mul kavas veidi Austraaliast rääkida - räägin nüüd.
Ajataju oli pisut sassis, paar asja jäi mul välja.
Austraaliasse sõites arvasin, et satun meestemaailma.
Poisikeseeas oli üks mu kangelastest Chips Rafferty.
On siin kellelgi sellest nimest aimu?
Ohoo, näed palju noorem välja!
See näitleja oli mu meesideaal, mehine sangar, kes ratsutas uljalt
risti läbi Austraalia, ajades kariloomi jaapanlaste eest pakku.
Kui paljud teist teavad Krokodillimees Dundee'd?
Chips Rafferty oli minu aja Krokodillimees.
Niisiis arvasin, et reis viib mind meestemandrile.
Kuid mind ootas ees üllatus.
Austraalia mehed on "mehed" vaid meeste seltskonnas,
näiteks baarides või jalgpallivõistlustel.
Kuid naiste seltskonnas muutuvad nad tossikesteks.
Käisime abikaasaga ühel üritusel. Ei läinud viit minutitki, kui naised
kogunesid ühte, mehed teise saalinurka ja nii õhtu lõpuni.
Segaseltskonnas sulgesid mehed oma suu ja lihtsalt vaikisid.
Seetõttu olidki naised alati juhirollis, nii kodus kui kirikus.
Rääkisin ühe sotsioloogiga, öeldes, et Austraalia on
maailma kõige matriarhaalsem maa, sest kõikjal on juhirollis naised.
Sotsioloog vastas, et Austraalia meestele on lausa antud
omaette nimi - "matrodoks".
Põhjus peitub selles, et Austraalia oli karistuskoloonia.
Uus-Meremaa seevastu oli hoopis kristlik asustusala.
Kuid Austraalia oli vangla, karistuskoloonia.
Algusaastail oli naiste-meeste suhtarv 1:19
ja see "üks" naine oli tavaliselt prostituut.
Puudus igasugune normaalne suhtlemisviis
ja meestel polnud võimalik arendada sotsiaalseid tavasuhteid naistega.
Selle ajajärgu vari on ikka veel nende kohal.
Oma eelmisel Austraalia-visiidil palusin korraldada nii,
et kõik kogunemised oleksid vaid meestele. Mul oli koorem südamel.
Kui saabusin, teatas tuuri korraldaja, et paraku on igas paigas
vaid üks meeste kogunemine.
Imestasin. Ütlesin, et see pole mu isiklik soov, vaid koorem Jumalalt.
Korraldaja vastas, et naistele see ei meeldinud.
Esimeses paigas - nime ma ei maini - toimus meesteõhtu.
Tuhanded mehed koos. Õhtu kulges suurepäraselt.
Järgmisel õhtul oli koosolekul nii naisi kui mehi.
Õhtu lõpus tuli mu juurde üks naine ja ütles:
"Hr. Pawson, mul on eilse õhtu kohta mõned küsimused."
Imestasin: "Te polnud ju eile siin. Kuidas te teate, mida rääkisin?"
Naine oli selle kodus mehelt välja pinninud.
Võib-olla juhtub teiega sama!
Kui mees koju jõudis, surus ta mehe vastu seina ja nõudis infot.
Mees pidi kõik välja laduma, et üldse õhtusööki saada.
Siis tuli mu juurde kogukas naine, väike mees meetrijagu tagapool.
Naine teatas: "Mu mehel on eilse kohta midagi küsida."
Olin hämmingus.
Küsisin: "Kas tema on teie mees?"
"Jah ja tema küsimus on selline."
Ma lihtsalt lükkasin naise kõrvale ja tirisin mehe lähemale,
paludes tal ise oma küsimus esitada.
Mees küsis: "Kas naine võib kuuluda kiriku juhtkonda?"
Küsisin vastu: "Teie naine kuulub? Ja juhib kodus ka?"
Mees noogutas, silmad pöörlemas nagu tõllarattad.
Te küll naerate, aga paraku on kogudustes palju sarnaseid abielupaare.
Too mees nimelt oli abiellunud oma ema koopiaga.
Kui mees endale abikaasat otsis, otsis ta tegelikult emale asendajat.
Kui too naine oleks rääkinud sel viisil oma pojast,
poleks selles olnud midagi eriskummalist.
Kui mehe asemel oleks olnud väike poiss ja naine oleks öelnud:
"Mu pojal on teile üks küsimus," oleks see olnud täiesti loomulik.
Mees rääkis, et nende abielus on naine talle ema eest.
Nii mees ilmselt algselt sooviski, kuid mõistis nüüd,
et niimoodi õige abielu ei toimi.
Hea on tunda emalikku hoolt haige või väsinuna,
aga kui kogu suhe on selline, siis pole tegemist kristliku abieluga.
Naine on su abikaasa, mitte ema.
Seetõttu üks valusamaid kommentaare oma naisele on:
"Sa ei tee süüa nii, nagu mu ema!"
Nõnda tekitad võrdluse oma naise ja ema vahel. See pole õige asi.
Tagasi teema juurde.
On oluline õppida tundma mehe-naise erinevusi, rolle, vastutusalasid.
Muusikas näiteks mehed komponeerivad, naised arranžeerivad.
Enamik heliloojaid on mehed,
kuigi keegi pole iial keelanud naisi heliteoseid kirjutamast.
Samas on naised väga osavad arranžeerima.
Matemaatika näiteks on meeste jaoks üsna lihtne ala.
Naiste jaoks tundub see pigem keeruline.
Näiteks male. Maailmas on 54 malesuurmeistrit
ja meistritasemel mängijaid ligi 500.
Naisi võib sel alal üles lugeda vaid ühe käe sõrmedel.
Male on meeste mäng - vaja on vägagi ratsionaalset mõtlemist.
Veel mõned näited.
Meestele meeldib hallata suuri teemasid,
naised oskavad hoolitseda pisiasjade eest.
Küsimus abielumeestele:
kas teie naistel on nimekiri pisiasjadest, mis ootavad tegemist?
Võib-olla lausa pikk nimekiri?
Kujutlegem sellist vestlust.
Naine: "Köögikraan tilgub."
Mees: "Ole kannatlik. Tead ju, et teen sulle uue köögi.
Käisin poes, valisin kapid välja. Plaanid on tehtud.
Anna mulle aega ja saad uhiuue köögi!"
Naine: "Ma lihtsalt tahan, et sa kraani ära parandaksid."
Mehed ei taha pisiasjadega tegeleda.
Naine: "Lillepeenar tahaks veidi rohimist."
Mees: "Tead, plaanin sinna teha kiviktaimla ja tiigi.
Oota veidi, varsti valmib!"
Meile meeldivad suured väljakutsed,
detailid seevastu võivad raskust valmistada.
Lähen nüüd edasi väga oluliste põhierinevustega.
Tänapäeval vaieldakse selle üle,
kas tegemist on õpitud või sünnipäraste erinevustega.
Kas oleme juba sündides erinevad või on see tingitud kasvatusest?
Humanistid rõhutavad, et erinevusi põhjustavad keskkond ja kasvatus.
Erinevused on tingitud poiste ja tüdrukute erinevast kasvatusest.
Aga kui muudaksime kasvatusstiili, saaks "toota" neutraalseid isikuid.
Kuid uusimad uuringud viivad meid otse vastupidises suunas,
kinnitades, et need erinevused on sünnipärased.
Näiteks kui poiss ja tüdruk võivad valida, mida joonistada,
joonistab poiss midagi masinate -ja tüdruk midagi kodu teemal.
4-5 kuune tüdruk suudab fotol inimese ära tunda,
samas kui poisil läheb selleks veel mitu kuud aega.
Kuid mehhaanilisele mänguasjale reageerib 5-kuune poiss otsekohe.
Erinevusi on väga-väga palju.
Huvi korral soovitan üht põnevat raamatut, mida mu naine just luges:
"Why men don't iron?" ("Miks mehed ei triigi").
Väga andekas pealkiri!
Kui mu naine raamatu läbi sai, ütles ta, et mõistab mind nüüd paremini.
Meiegi peame mõistma naisi ning meie sünnipäraseid erinevusi,
mis pole õpitavad ega tingitud ümbritsevast keskkonnast.
Kasvatus rõhutab erinevusi.
Mainin veel üht tõsist arengusuuna probleemi meie ühiskonnas.
Kirikule lisaks muutuvad ka koolid üha "naiselikumaks".
Kogu meie haridussüsteem on viimastel kümnenditel
muutunud järkjärgult naiste keskseks.
Ja nüüd korraga justkui ärkame tõdema fakti,
et akadeemilisel tasandil on poisid tüdrukutest maha jäänud.
Mis selleni on viinud?
Vastus on: poisse motiveerib õppimisel võistlusmoment.
Poistel on vaja kellegagi võistelda.
Kuid just võistlusteema on haridusest täiesti minema pühitud.
Eksamid on tõusvas tempos poliitiliselt ebakorrektsed,
sest kõik lihtsalt peavad eksamitel läbi saama.
Tulemuseks on, et haridussüsteem tervikuna soosib tüdrukuid.
Ka töötusega seonduv on samas suunas kiiva,
sest 2/3 vabadest töökohtadest hõlmavad naised.
Töötus on muutunud meeste probleemiks.
Sel teemal peatun järgmisel korral.
Haridus on muutunud naiselikuks; sarnaselt kirikule.
Keskendume nüüd põhierinevustele ja jätame väiksemad kõrvale.
Mees on suunatud eesmärgile, naine aga vajadustele.
Kui mees tahab kogu oma potentsiaali käiku panna,
peab tal silme ees olema sihtmärk, milleni jõuda.
Tal peab olema mingi eesmärk.
Juba hommikul tõustes peab ta tundma, et selles päevas on midagi,
mille poole pürgida, mida saavutada - see motiveerib meest.
Seetõttu muserdab töötus mehi oluliselt hullemini kui naisi,
sest röövib mehelt eesmärgi, mille poole suunduda.
Seepärast kannatavadki mehed valusalt keskeakriisi all,
kuna 40-ndaks eluaastaks on enamik mehi oma eesmärgid saavutanud.
Sportlased isegi varem.
Tekib probleem: kuhu edasi?
Mägi on vallutatud. Kus on järgmine mägi?
Paljud mehed nö.pööravad ära. Põhjus pole hormoonides.
Põhjus on lihtsalt selles, et mees on eesmärgid saavutanud
ega tea, kuhu edasi pürgida.
Nii juhtubki, et korraga otsustab ta ümber maailma purjetada
või vahetada naine uuema mudeli vastu või osta sportauto.
Mees vajab uut sihti!
Neljakümnendates mehed satuvad tihti kriisi,
sest selleks ajaks on nad jõudnud oma taseme tippu
ja nüüd pole ees muud kui paarkümmed aastat selsamal tasemel.
Tuttav tunne?
Mehed vajavad sihti, mille poole pürgida.
Vajavad tulevikku uute väljakutsetega.
Millene eelis on olla kristlane!
Sest siis on sul eesmärk kuni viimase hingetõmbeni välja.
Paljud mehed surevad vaid paar aastat peale pensile jäämist,
sest neil pole enam mingit eesmärki ega sihti.
Mehe jaoks on väga oluline omada eesmärki, milleni pürgida,
olgu see siis väike või suur.
Siit järeldub, et mehed elavad tulevikule.
Me elame millelegi, mis ootab ees. Mitte praegusele hetkele.
Tulevikus peab mehe jaoks olema see miski, mis pidevalt kannustab.
Nii seamegi endale igasugu sihte - poliitikas, äris, finantsmaailmas.
Eesmärgi poole liikumine hoiab mehe elus.
Naistel selline vajadus puudub ja me ei tohiks neilt seda eeldada.
Naised on suunatud vajadustele
ja seepärast on nad rahul, kui täitub mingi otsene vajadus.
Isegi kriisiolukorras võib naine öelda: "Teen kohvi!"
Keset kriisihetke mõjub see naisele kuidagi abistavalt.
Mees aga mõtleb pingsalt, millised on kriisi tagajärjed.
Naine seevastu mõtleb, mida ta saaks hetkel ära teha.
Töötuks jäänud naine leiab alati võimaluse end kuskil rakendada.
Kasvõi vabatahtlikuna.
Kuid mehed jäävad ilma sihtmärgita jänni, tundes end ülearusena
ja väärtusetuna kogu ühiskonnas. Küsimus pole palgarahas.
Neilt on ära võetud nende olemasolu põhipõhjus.
Naised, olles suunatud vajadustele, elavad käesolevas hetkes.
Nad ei taha väga palju ette mõelda keskendudes pigem sellele,
mida on vaja nüüd ja praegu.
Toon ühe humoorika näite.
See on ühtlasi ainus kord, kui oma naist kritiseerin.
Olukord, kus mina istun roolis ja naine loeb kaarti.
Tuleb tuttav ette?
Mu naine keskendub hetkeolukorrale, samas kui mina mõtlen ettepoole.
Kui mul on aega, märgin kaardil vajaliku teeinfo eelnevalt ära
ja see aitab mul hiljem orienteeruda.
Täna hommikul siiski eksisin ära. Ei arvestanud mõõtkava õigesti.
Kuid lõpuks jõudsin siiski kohale.
Vähemalt mõtlen ma ette. Aga kui mu naine istub kõrval, kõlab see nii:
"Oleksime pidanud eelmisel ristmikul vasakule keerama."
Või keset liiklust: "Keera kähku paremale!"
Palun jätkuvalt, et ta loeks kaardil ära,
mitu ristmikku enne pööret on.
Kuid see ei toimi. Ta keskendub hetkele.
Ma pean mõistma,
et talle on teekonna etteplaneerimine paras pähkel
ja selleks peab ta kasutama teist ajupoolt.
Kuid aitan tal harjutada ja ta areneb tasapisi.
Loodetavasti muutun minagi paremaks autojuhiks.
Teine suur erinevus: mees suudab end eri rollides eristada.
Lihtsamalt öeldes - mees suudab end osadeks lahterdada,
samas kui naine toimib alati tervikuna.
Naisele ei meeldi oma elu osadeks lahterdada.
Ta tahab, et elu oleks ühtne ja terviklik.
Seepärast sätib naine oma töölauale perekonnafotod.
Mees tavaliselt nii ei tee.
Naine tahab oma tööelu ja koduelu seostada.
Ta tahab oma koduelu ka kolleegidega jagada.
Ta üritab pidavalt kogu oma elu üheks tervikuks kokku sobitada.
Mees seevastu võib üheaegselt elada neljas-viies erinevas elurollis.
Ta suudab olla erinev isik tööl, klubis, kodus.
Need erinevad elurollid ei saagi kunagi kokku - mees sobitub.
Olen märganud, et mõned mehed, kes on kirikus väga ujedad,
on täiesti teistsugused oma töökohas, eriti kui kannavad mundrit.
Nad on nõudlikud, tugevad, ja jagavad käske,
samas kui mõnes teises elurollis on nad ujedad.
Mehed suudavad sobituda.
Siit tulenevalt üks väga praktiline sõnum meestele:
mehed suudavad olla samaaegselt armunud rohkem kui ühte naisesse.
Naine seda ei suuda.
See on ülioluline erinevus.
See tähendab, et meestel on kiusatusi, mida naistel pole.
Mees suudab hõlpsasti olla seotud kolme erineva naisega,
olles igaühega neist täiesti erinevas suhtes.
Tal võib olla kodus abikaasa ja töö juures armuke
ning samas võib ta käia prostituudi juures.
Ning ta võib väita, et on armunud kõiki kolme.
Kui naine asjast teada saab, ütleb ta: "Sa ei armasta mind enam!"
Mees imestab: "Kuidas nii?"
"Tean, et sul on teine. Järelikult sa ei armasta mind enam."
Mees aga väidab, et armastab küll.
Ja armastabki. Üks osa temast armastab.
See on teatud tüüpi armastus, nagu eraldi osa tema sees.
Teine osa temast kannab armastust teise naise vastu.
Uue Testamendi ajal oli see eluviis Rooma impeeriumis väga levinud.
Oli tavaline, et mehel olid nii naine, armuke kui lõbutüdrukud.
Ta jagas välja erinevat armastust erinevas olukorras,
suutes neid kõiki omamoodi armastada.
Seepärast on enamik seksuaalsete kiusatuste teemalised sõnad
Uues Testamendis suunatud meestele.
Naine aga saab korraga armastada vaid ühte meest.
Seepärast - ja see on väga oluline - kui mees oma naist tõesti armastab
ja naine seda tajub, siis ta ei vaata teisi mehi.
Tal võib olla sõpru meeste hulgas, aga ta ei armasta neist kedagi,
kui ta enda abikaasa teda tõeliselt armastab.
Kui mees teatab, et naine on teise mehega plehku pannud,
küsin esmalt: "Kas naine koges su armastust?"
Sest kui oleks kogenud, poleks ta iial teisi mehi vaadanud.
Naine ei pista võõraga plehku, kui ta tajub oma mehe armastust.
Kuid probleem on just meestel.
Väga paljud, ka kirstlased, õigustavad lahutust ja taasabiellumist
väitega, et nad on armunud kellessegi teise.
Justkui see õigustaks abielulahutust.
On täiesti võimalik teise inimesse armuda,
kuid see ei anna õigust lõhkuda oma abielu ja alustada uut.
Meeste võime elada lahterdatud elu
on ühtaegu nii tugevus kui nõrkus.
Nii nagu naiste pürgimus elada ühtset terviklikku elu
on nende tugevus ja nõrkus ühtaegu.
Lihtsustatult - mees on võimeline hoidma oma mõtted ja tunded lahus.
Aga naine seda ei suuda.
Naise mõtted ja tunded on tugevalt üksteisega seotud.
Seetõttu ongi võimalik vaielda mehega, aga naisega mitte.
Meestevahelises vaidluses on vastamisi nende mõtted
ja üldjuhul see tundeid ei puuduta.
Olen teles vaadanud ülekandeid alamkojast.
Piinlik kuulata, kuidas seal üksteist sõnadega loobitakse.
Täiesti kohutav!
Vaibale on märgitud piirjooned, et hoida väitlejad oma alal.
Väitlejad lausa hauguvad üksteise kallal jubedate sõnadega.
Kuid need samad mehed istuvad kohe peale väitluse lõppu
parlamendihoone baaris, et koos üks drink teha.
Sest nende äsjane vastasseis oli toimunud mõtete tasandil.
Nende tundetasand ei puutunud asjasse.
Nad võisid isegi väga vihastuda oma vastase mõtete pärast,
kuid see ei laienenud nende tunneteni tema suhtes.
Selleks ongi mehel lihtne millegi üle vaielda, ilma suhet lõhkumata.
Margaret Thatcher näiteks polnud selline.
Kui tal tekkis meestega erimeelsusi, võttis ta seda isiklikult.
Nii nagu suurem osa naisi.
Naise mõtted on tihedalt seotud kogu tema olemusega, tunnetega.
Erimeelsusi väljendades haavame ühtlasi naise tundeid.
Nii juhtus ka Thatcheriga. Kui tema viimane meespoolehoidja
valitsuses ta vastu pööras, oli naise karjäär 2 kuu pärast läbi.
Ta oli kaotanud kõik oma tiimi mehed,
sest oli suhtunud erimeelsustesse isiklikul tasandil.
Me peame seda erinevust mõistma
ja seepärast olema vaidlustes ettevaatlikud.
On kaks moodust, kuidas mees saab vaidluse naisega võita.
Üks neist on suu kinni panna ja mitte edasi vaielda.
Lasta naisel end tühjaks rääkida.
Teine moodus on tõsta käsi naise vastu. Nii tuleb abiellu vägivald.
See juhtub, kui mees tunneb, et sõnaliselt on naine vaidluses üle.
Kuna naine on sõnaliselt osavam, ei jää mehel muud üle,
kui vait jääda või jõudu kasutada.
Paraku on selline käitumismall väga tuttav teema sotsiaaltöötajatele.
Mainisin, et see erinevus on mehe ja naise jaoks
ühtaegu nii tugevus kui nõrkus.
Naise tugevus siinkohal väljendub tema võimes olla ühendav jõud.
Naised on meestest oluliselt võimekamad ühtsuse loomisel.
Mehed suudavad asju elus eraldada, naised seevastu kokku liita.
Naised suudavad ühendada perekonna.
Vanaemal võib peres olla suur kooshoidev mõjujõud.
Räägime nüüd meeste tugevusest: võime mõtted-tunded lahus hoida.
See annab meile eelise käsitleda asju objektiivselt,
samas kui naine teeb seda subjektiivselt, tunnetest lähtudes.
Mees suudab panna tunded kõrvale, hinnata olukorda mõistuse tasandilt
ja käsitleda objektiivselt, mis on antud olukorras õige või vale.
Mu naine vajab mind selleks.
Samas kui mina vajan tema vaistu, toetamaks enda otsuseid.
Tema vaist muide toimib palju kiiremini kui minu mõttetöö.
Kord nõustasime üht pastorit ja tema abikaasat ligi 2 tundi.
Lõpetades oli mul tunne, et me pole sammugi edasi jõudnud.
Koduteel küsisin naiselt: "Mis on selle paari probleem?"
Ta vastas: "See oli ju ilmselge."
Mind see vastus häiris, sest solvas mu mõistust,
mis polnud asjale üldse pihta saanud.
Abikaasa selgitas: "Pastor armastab oma kogudust rohkem kui oma naist."
Vastasin: "Ta ju ei öelnud seda."
"Ta ütles seda iga kord, kui suu avas."
See aitaski meil lõpuks lahenduseni jõuda.
Ma analüüsin, mõtlen asjad läbi ja jõuan mingi järelduseni.
Tavaliselt on mu naine samale järeldusele jõudnud 6 nädalat varem.
On hea, et ta vaist on abiks.
Samas on olukordi, kui mu naine on kuulnud mõnda jutlust,
mis näib küll huvitav, kuid mida ta ei saa siiski aktsepteerida.
Põhjust mõistmata. Ta vaim lihtsalt ei kaja vastu.
Seepeale palun tal mulle jutluse sisu edastada.
Kui seda siis Piibli valgusel analüüsin,
saan talle selgitada põhjuse, miks ta seda vastu ei võtnud -
midagi selles jutluses polnud õige.
Mu abikaasa tajus seda, aga ei osanud seletada.
Mees ja naine on üksteisele tohutu väärtus -
mees seletab asjad mõistuslikult ja naine tajuga.
Koos saavad nad jõuliselt toimida.
Kuidas see praktikas väljendub?
Väljendub nii, et distsipliin peab olema mehe kätes.
Naise jaoks on karistamine tavaliselt raske,
sest mängu tulevad tunded.
Paar nädalat tagasi kõnelesin advo- kaatidele nende Londoni peamajas.
Ma ei taha teemast kõrvale kalduda, kuid meil toimus seal põnev debatt.
Lordkantsler James Mackay oli samuti kohal.
Väitluse teema oli:
"Kas Jeesus oli valelik, hullumeelne või Issand?"
Vägev väljakutse!
Briti sekulaarse ühingu president toetas väidet "Jeesus oli valelik".
Londoni ülikooli bioloogia professor toetas väidet
"Jeesus oli hullumeelne".
Mina kaitsesin väidet "Jeesus on Issand".
Kohal oli 250 advokaati. Üritasin teha lühidalt.
Väitluse lõpus tehti hääletus.
5% pooldas väidet Jeesuse kui valeliku või hullumeelse kohta,
15% jäi erapooletuks
ja 80% pooldas väidet "Jeesus on Issand"!
See vahelepõige viib ühe advokaatidega seotud loo juurde.
Lugu ise on selline: üht naist süüdistati oma abikaasa mõrvas.
Kõik tõendid ja pealtnägijate tunnistused viitasid tema süüle.
Kuid vandemeeste kogu ei suutnud üksmeelsele otsusele jõuda.
Kohtunik tegi enamhääletuse. Otsus: "süüdi", tulemusega 11:1.
11 olid mehed, 1 oli naine.
Kui naiselt küsiti, miks ta nii ilmselges süüasjas vastu hääletas,
vastas ta: "Mul on temast kahju, ta on ju lesk."
Teile kõlab see täiesti ebaloogiliselt,
kuid just siin tulebki esile, kuidas naise tunded segavad otsuseid.
Selles naljas on ka killuke tõde.
Just mehed peavad võtma vastutuse distsipliini osas,
sest selleks tuleb oma isiklikud tunded kõrvale jätta
ja objektiivselt otsustada karistuse vajalikkuse üle.
On õige, kui ema ütleb lapsele: "Oota vaid, kuni isa koju jõuab!"
Ja isa peab koju jõudes võtma vastutuse ja otsustama,
kas last tuleb karistada või mitte.
Seetõttu ongi üksikemadel raske oma lapsi õigesti üles kasvatada -
nad on kas liiga pehmed ja annavad lapsele kõiges järele,
või muutuvad liiga rangeks, püüdes ühtlasi meherolli täita.
Olen märganud, et üksikemad langevad ühte neist äärmustest.
Neil on äärmiselt raske karistuse- teemal objektiivseks jääda.
Nüüd jõuame probleemini kirikus.
Tänapäeva Inglismaa kirikul puudub distsipliin.
Seda esineb üliharva.
Ja kirikutes, mida juhivad naised, puudub distsipliin täielikult.
Just seetõttu, et naisel on nii raske seista vastu inimesele,
kes toimib vääralt ja teda vajadusel karistada.
Uus Testament õpetab,
et me ei tohi kohut mõista inimeste üle kirikust väljaspool.
Millal ometi kristlased selle selgeks õpivad?
Meie ülesanne pole kohut mõista moraalituse üle väljaspool kirikut,
vaid kiriku siseselt.
Kirik on osav ümbritsevat hukka mõistma,
vaadates endale läbi sõrmede.
Sest selleks on vaja mehelikku objektiivsust.
Seetõttu arvan, et kiriku vanematekogu peaks moodustuma meestest.
Kui selle moodustavad mehed-naised koos või on hoopis naisenamus,
nagu Šotimaal, kus üle poolte on naised,
lendab distsipliin aknast välja.
Mehe ülesandeks on eristada vale, sellega tegeleda ja kord majja tuua.
Distsipliinil on ilmselge koht Uue Testamendi koguduses.
Kogudusele on antud juhised, mida järgida,
kui koguduse liige käitub vääralt ja häbistab evangeeliumi.
Esmalt tuleb temaga näost-näkku vestelda,
noomides vale käitumise pärast.
"Sellise käitumisega häbistad nii kogudust kui evangeeliumi."
Sest maailmainimesed on väga kiired kristlaste vigu tähele panema.
"Teadagi! Nimetab end kristlaseks, aga vaata ta arvepidamist!"
Maailm on kärme meie üle kohut mõistma.
See on üks viis, kuidas Jumal hoiab meid õigel kursil
Ta laseb maailmal näha meie libastumisi.
Kui aga inimene ei võta kuulda isiklikku noomitust ega paranda meelt,
tuleb kaasata tunnistajad.
Kahe või kolme tunnistajaga kinnitatakse asi üle.
Kui ka see ei aita, tuleb asi koguduse ees avalikuks teha.
Terve koguduse ees.
Kui inimene vaatamata kõigele ikka oma asju korda ei tee,
pole muud valikut kui ta kogudusest ära eraldada.
Sellised olid Jeesuse juhised. Aga kus neid täna järgitakse?
Viimane samm on kõige karmim.
Olen pidanud korra või kaks sellist olukorda nägema.
Kui isegi kogudusest väljaheitmine ei pane kristlast teguviise muutma,
on meile antud veel viimane juhis.
See karistus on anda inimene saatana meelevalda.
Praktikas tähendab see, et inimene tuleb füüsiliselt
saatana kätte anda, nii et too võib teha halba ta ihule,
selleks et inimest mõistusele tuua.
See on äärmine distsipliinivahend, millega antakse saatanale luba
tuua haigus või isegi surm, kui see aitab inimese kohtupäeval päästa.
Asja mõte on inimene päästa, tuua tagasi lunastusse ja õigele teele.
Kõik see nõuab julgust ja veendumust.
Pole sugugi lihtne inimestele vastu astuda,
kuid ometi just selliselt peab Uue Testamendi kogudus toimima.
Olen märganud, et naistele on see kohutavalt raske,
sest tunded sekkuvad.
Olen kirjutanud raamatu põrgu teemal.
Selle kirjutamine oli mulle äärmiselt raske.
Kuid aastaid tagasi märkasin, kuivõrd ulatuslikult ja kiirelt
levib mõtteviis, mis eitab põrgu olemasolu.
Paraku käivitas selle üks inglise juhtivaid evangeliste, John Stott,
kes avalikult teatas, et ei saa uskuda põrgut igavese piinapaigana.
Seejärel teatasid paljud, et kui tema ei usu, ei pea nemadki uskuma.
Isegi tõsikristlased lakkasid ühtäkki uskumast põrgu olemasolu.
Kahtlustan, et nad olid juba aastaid nii arvanud,
tundes nüüd korraga kergendust, et ei peagi seda uskuma.
Mu raamat viib tagasi Piibli õpetuse juurde põrgust.
Juhin tähelepanu üliolulisele faktile,
et Piiblis õpetab põrgu kohta ainult Jeesus ise.
Mitte keegi teine.
Näib, nagu oleks Jumal saanud usaldada vaid üht isikut
edastamaks õiget pilti.
Mitmed raadiokanalid tegid minuga raamatu teemal intervjuu.
Iga kord algas see ühe ja sama tüütavaks muutunud küsimusega:
"Kuidas saab armastav Jumal kedagi põrgusse saata?"
Olen Jeesuselt õppinud vastama küsimusele küsimusega.
Pall läheb vastaspoolele tagasi - väga tõhus meetod.
Küsisin vastu: "Kust te võtate, et Jumal on armastav?"
Selle peale jäi küsitleja vait.
Püüdes siis pomiseda: "Kas siis kõik ei mõtle nii..?"
Õhutasin teda vastama.
Lõpuks ta vastas: "Kas mitte Jeesus ei öelnud nii?"
Vastasin: "Jah, ütles tõesti ja seepärast ma seda usungi.
Kuid just Jeesus on see, kes rääkis ka põrgu õudustest.
Mis te siis teete? Peate tõeseks Tema sõnu armastuse kohta,
aga põrgu kohta peate Teda valetajaks?
Võtate ainult meeldiva osa?"
Tavaliselt lõppesid intervjuud üsna ruttu, enne saateaja lõppu.
On hämmastav, kui paljud ei suuda uskuda põrgu kohta.
Kiriku naiselikustumise tempos on põrguteema hääbunud.
Millal viimati kuulsite jutlust põrgu kohta?
Mida öelda tahan? Mu naine oli selle raamatu kirjutamisega kursis.
Sulgusin paariks nädalaks oma tuppa.
Mu naine tõi mulle sinna kohvi ja julgustas mind igati.
Ta ütles: "David, kuigi usun kõike, mida kirjutad,
poleks ma ise suutnud sellist raamatut kirjutada." - "Miks?"
"Sest ainuüksi põrgust rääkimine viib mu mõtted
sugulaste ja sõprade peale, kes on sinna teel või ongi juba seal...
See on mulle liiga ränk. Mu tunded ei pea vastu."
Mõistan seda. Ka mina nutsin inimeste pärast,
kuid siiski pidin ma selle raamatu kirjutama.
Feminiseerunud kirikus jutlustatakse vaid poolt Jumala tõest.
Paulus kirjutas: "Vaata Jumala heldust ja valjust!"
Kuid feminiseerunud kirikus kuuleme Jumala heldusest,
valjusest aga mitte.
Tele-evangelism on klassikaline näide.
TV-evangelistid teavad ju, et kanalit on lihtne vahetada,
kui nende jutt inimestele ei meeldi.
Seetõttu kuulete TV-s või raadios Jumala karmusest üliharva.
Kõik keskendub vaid Jumala headusele, armastusele ja abile.
See kõik on tõsi, aga kui Tema karmus kõrvale jäetakse,
kaob ühtlasi ka jumalakartus.
Jumalakartust rõhutavad ühtviisi nii Vana kui Uus Testament.
Täpsemalt räägin järgmisel korral.
Oleme niisiis olukorras, kus Jumala rahvas vajab juhtideks mehi.
Sel põhjusel valmiski mu samateemaline raamat.
Enne raamatu avaldamist kõnelesin 1500-le naisele Düsseldorfis.
Pärast konverensi lõppu tuli mu juurde üks saksalanna.
Ta polnud pinges, kuid näis üsna karmi olemisega.
"Hr. Pawson, oleme täna kuulnud tõde teie suust
ja näinud seda teie abikaasas."
See oli üks ilusamaid komplimente mu abikaasa kohta.
Tegin veel nalja: "Mina õpetan, tema rakendab ellu.
Nii me kokku klapime."
Loomulikult pean ka mina õpetusele vastavalt elama.
Kirik vajab mehi kiriku sisese distsipliini tagamisel
ja probleemide lahendamisel.
Tänapäeval leidub pea igas koguduses abielurikkumisi.
Aktsepteeritult, vastuseisuta.
On mehi, kes on jätnud oma naise ja elavad teise naisega.
Ja on mehi, kes on lahutanud ning uuesti abiellunud.
Seda viimast peetakse õigustatuks,
kuigi Jeesus nimetas seda abielurikkumiseks.
Muide, selle seiga esiletõstmine on mulle üliohtralt probleeme toonud.
Mind on peetud mitte-soovitavaks külaliseks, kuna olen vastu sellele,
et kristlased hülgavad oma kaasad, eelistades kedagi teist.
See on kogudustes väga levinud.
Vastuseisu pole. Hoopis tunnustatakse, isegi õnnistatakse.
Olen kirjutamas sel teemal raamatut. See on koorem Jumalalt.
Olen vägagi teadik, kui õrn ja keeruline teema see on,
sest kogudustes on alati inimesi, keda see valusalt puudutab.
Enamik jutlustajaid näib pelgavat korrata Jeesuse sõnu sel teemal.
Kuid nii see Piiblis kirjas on.
Vajame julgeid mehi. Kus on moraali eestkostjad?
Kus on mehed, kes koguduse sees tõusevad üles vihas ja ütlevad,
et too piiskop ei või olla piiskop,
kui ta eitab neitsist sündimist või ihu ülestõusmist?
Kuid me vaatame läbi sõrmede.
See viib mind teise ala juurde, kus mehi kirikus vajatakse:
õpetuse alal.
See puudutab usku, mitte enam ainult käitumist.
Distsipliini vajame käitumisel.
Õpetust mainisin seoses põrguga ja Jumala karmusega.
Selliste jutluste pidamiseks on vaja mehi.
Olen pidanud põrgu teemal mitmeid jutlusi, kuna näib,
et keegi ei taha sellest rääkida.
Selleteemalistel jutlustel on kõrge hind.
Ometi olen saanud tagasisidet,
et inimestes on taastunud jumalakartus.
Need, kes ei usu põrgut, et karda Jumalat.
Need kaks käivad käsikäes.
Sel viisil hüljatakse tõsiasi, et Jumal on meie kohtunik.
Piiblile tuginedes kirjutasin raamatu
"Leadership is Male" (Juhiroll kuulub meestele).
Ühes kristlikus raamatupoes müüdi seda leti alt, pruunis paberkotis.
Justkui oleks tegu pornograafiaga.
Kõik karm kriitika tuli nendelt, kes raamatut üldse ei lugenudki,
vaid oletasid pealkirja järgi,
et olen lihtsalt üks vanamoodne šovinistist siga.
Kuid kes lugesid, olid eri meelt.
Raamat ei halvusta sugugi naisi,
vaid paneb mehed vastamisi nende endi vastutusaladega.
Läbi kogu Piibli tõdeme, et juhtimise vastutus lasus meestel.
Mitte õigus, vaid vastutus.
Kohe 1. Moos. 2 ptk on kirjas kolm asja Aadama ja Eeva kohta:
Eeva loodi pärast Aadamat,
Eeva loodi Aadamast,
Eeva loodi Aadamale.
Kõik need kolm tõsiasja on tsiteeritud Uues Testamendis,
kui räägitakse kristlastest mehe-naise suhetest.
Kuna Eeva loodi pärast Aadamat, tähendas see,
et Aadam oli esmasündinu ja seega ka vastutav Eeva eest.
Ja ometi, kui Jumal küsis esmalt Aadamalt, mis oli toimunud,
süüdistas mees teisi,
öeldes: "See naine, kelle Sina mulle andsid!"
Aadam süüdistab naist ja Jumalat. Hämmastav seisukoht!
Nagu too mees, kes küsis: "Kes jättis tooli keset tuba?!"
Ikka on keegi teine vastutav meie vigade eest.
Algusest peale, kui Aadam oleks pidanud juhirollis olema,
teadis saatan täpselt, mida tegi, kui ahvatles Eevat olema perepea.
Tal õnnestus panna Eeva juhirollis otsust langetama, et võtta vili
ja ulatada siis oma mehele. Ning mees võttis vilja vastu.
Saatan pööras mehe ja naise rollid vastupidi.
Ta püüab seda jätkuvalt teha hämmastavate meetoditega.
Üks näide.
Austraalias tuli mu juurde üks mees, olles millestki väga häiritud.
Ta ütles: "Olen su jutuga igati nõus. Tahan olla perekonnapea.
Mitte diktaator, vaid juht. Kuid mu naine ei lase."
Ütlesin: "Ma vist tean põhjust.
Kas oled abielu ajal jaganud oma mehelikkust teise naisega?"
"Jah..." - "See ongi põhjus."
Mees ei saanud aru.
Vastasin: "Kannad endas seetõttu süütunnet."
Mees rääkis oma loo: "See juhtus vaid üks kord.
Tüüpiline lugu. Olin hilja kontoris tööl. Kena sekretäriga kahekesi.
Tekkis vestlus. Ta näis mõistvat mu muresid paremini kui mu naine.
Lõpuks leidsime end kontori põrandalt.
See juhtus vaid üks kord!
Siis tegin oma elu suurima vea - tunnistasin oma naisele üles.
Nüüd ei lase ta mul seda unustada.
Iga kord, kui püüan teha otsuseid või võtta juhirolli,
osutab ta mulle ja süüdistab abielu purustamises, truudusetuses.
Ja siis ma lihtsalt murdun."
Süütunne röövib moraalse julguse.
Sa ei julge seista õige asja eest, kui su südamel lasub mingi süü.
Pidin seda meest väga veenma, et kui Jumal andestab, siis Ta unustab.
See on ülioluline.
Jumal ei hoia su vastu süüd. Ta unustab selle.
Ühel päeval, kui Jumala ees seistes ütleme:
"Mul on nii häbi nende asjade pärast... Anna andeks!"
küsib Jumal: "Millest sa räägid? Ma ei mäleta seda."
Kas pole imeline!
"Teie patte ei meenuta ma enam!"
Selline on andeksandmine.
Kord pärast teenistuse lõppu, kui kõik olid koju läinud,
nägin esireas istumas vanaprouat, kes nuttis südantlõhestavalt.
Istusin ta kõrvale ja küsisin, mis talle muret teeb.
Ta vastas: "30 aastat tagasi tegin ühe kohutava teo.
Kui mu pere või sõbrad sellest teaksid, hülgaksid nad mu.
30 aastat olen Jumalalt andeks palunud, kuid asjata - Ta ei anna!"
Vastasin: "Vaeseke! Jumal ei teagi, millest sa räägid!
Juba esimesel korral, kui Temalt andeks palusid,
andis Ta andeks ja unustas kogu selle loo."
Naine ei suutnud uskuda.
Vaatasime koos läbi kõik kirjakohad, kus öeldakse,
et kui Jumal andestab, siis Ta ka unustab.
Ütlesin: "Sinu probleem on, et sa ise ei suuda endale andestada,
sest sa ei suuda unustada."
Me ei suuda endale andestada, sest me ei suuda unustada.
Teistelegi on raske andestada, sest me ei suuda tehtut unustada.
Kuid Jumal valitseb oma mälu üle. Tema suudab unustada.
Kui vanaproua tõde mõistis, hüppas ta püsti ja tantsis mööda kirikut.
Ligi 80-aastane vanaproua lausa keksis rõõmu pärast.
Selline tants mulle kirikus meeldib.
Mitte karismaatiline tantsurütm.
Naine tantsis rõõmust, et oli vabanenud.
Kuid too austraalia mees polnud vabanenud.
Naine viskas talle süüd pidevalt ette ja mees hoidis suu lukus.
Mees oli muutunud araks omaenda süü tõttu.
Suutsin teda veenda, et Jumal ei hoia ta vastu süüd
ja et ta võib kodus oma naisele öelda:
"Jumal on mulle andestanud. Ka sina pead mulle andestama."
Nii läkski. Ja taastus ka tema roll perekonnapeana.
Taastus ka tema abielu, õigele kristlikule alusele.
Nii on, et truudusetus abielus ja isegi kõlvatu elu enne abielu
võib sinult abielus röövida su moraalse meelevalla.
Paljud mehed peavad selle teemaga silmitsi seisma:
saada südametunnistus vabaks, et olla õige perekonnapea,
teades, et perekond ei pea minevikku takistuseks.
Kõik me oleme toiminud valesti, teinud pattu.
Aga me peame mõistma andestuse vajadust,
et suuta juhtida perekonda ja kirikut.
Aadam niisiis oli vastutav paradiisiaia sündmuste eest.
Ka edaspidi on juhtimine olnud jätkuvalt meeste roll.
Iisraelil oli kolme tüüpi juhte.
Esmalt prohvetid - Moosesest Saamuelini.
Seejärel kuningad - Saulist Sidkijani.
Ja siis preestrid.
Kuidas selle eksiilist naasnud preestri nimi oligi...
Kuni Ananiase ja Kaifaseni välja.
Iisraeli juhtisid prohvetid, kuningad, preestrid. Ainult mehed.
Kui Jeesus pani aluse kogudusele, ei valinud ta apostliteks
6 meest ja 6 naist, nagu palju tahaksid tänapäeva kontekstis uskuda.
Ta ei teinud sellist valikut.
Mitte sellepärast, et ta "oli oma ajastu laps", nagu väidetakse,
ja et Ta sõltus kultuurilisest olukorrast.
Minu Jeesus polnud selline!
Vihamehedki pani Ta küsimuse ette: "Kas ma kardan Jumalat või inimesi?
Kellele ma üritan meeldida?"
Vaenlased vaikisid, sest teadsid, et Ta läheb vastu
mis tahes traditsioonile või kultuurilisele tavale,
mis polnud kooskõlas Jumala tahtega.
Jeesus valis 12 meest.
Nagu Paulus kirjutab 1. Kor. 11, on järjestus vägagi selge:
Jumal on Kristuse pea, Kristus on mehe pea,
ja mees on naise pea.
Tänapäeval käib sel teemal suur debatt. Käsitlen seda oma raamatus.
Väidetakse, et "pea" ei tähenda autoriteeti, vaid "allikat".
Midagi jõelätte sarnast.
See on täiesti vastuolus väitega "Jumal on Kristuse pea".
Kristus on alati olemas olnud, Tal polnud vaja mingit allikat.
"Pea" tähendab juhtimist, nagu näiteks ärijuht, kooli juht.
See tähendab juhti.
Jeesus Kristus on koguduse pea.
Mitte allikas, vaid juht, kes meid juhib ja on meie eest vastutav.
Kõige selle taustal tekkib küsimus, milline teenistus sobib naistele?
Mu vastus kõlab: igasugune teenistus on naistele avatud.
Apostellik, evangeelne, karjaseamet, õpetamine, prohvetlus.
Küsimus pole selles, millises teenistuses naine toimida võib,
vaid olukorras, kus seda praktiseeritakse.
Kui mingi teenistus paneb naise autoriteedi meeste üle,
siis usun, et see on väär.
Paulus julgustas naisi tegutsema näiteks õpetamisametis,
kuid ometi ei lubanud ta neil õpetada mehi,
sest see paneks naise autoriteedi mehe üle.
Selline on mu arusaam Pühakirjast: mehed peavad võtma juhirolli
nii segarühmades, perekondades kui kodus.
Ma ei mõtle diktaatorlust, sest see oleks juhirolli väärkasutamine.
Õige juhiroll on see, nagu on Kristusel koguduse üle:
armastav, ohverdav, hoolitsev, mõistev.
Kuid ometi on Tema see, kes juhib. Meie ei anna Jeesusele korraldusi.
Kristus ise suunab kogudust.
Samasugune on isa roll kodus.
Ta peab perekonna eesotsas seisma, aga ei tohi olla diktaator.
Mu naine meenutab mulle pidevalt mu enda õpetusi.
Üsna häiriv, sest tal on hea mälu.
"Sa ei toimi oma õpetuste järgi!"
Siiski, tihti ütleb ta mulle: "Olen väga õnnelik,
et sina oled minu pea, kui Kristus on sinu pea."
Ta tahab, et oleksin samasugune "pea" nagu oli Jeesus.
Kui mehed tahavad olla perekonnapead, kuid samas ei tunnusta,
et ka nende üle on pea ehk Kristus, lähevad asjalood viltu.
Ja mees võib oma peres muutuda julmaks türanniks.
Ilmselgelt pole see Jumala tahe.
Naised võivad kuuluda apostellikku tiimi,
võivad prohveteerida nagu Moosese õde Mirjam või Deboora.
Naised võivad õpetada, olla karjased - kõik teenistused on avatud.
Kuid mitte olukorras, mis paneb naise autoriteedi mehe üle.
See kehtib igasuguse grupi kohta koguduses,
olgu see siis väike kodugrupp või kogudus tervikuna.
Ennustan, et 30 aasta pärast seisab Canterbury kiriku eesotsas naine.
Minu silmad seda ilmselt ei näe.
Kuid praeguse suuna jätkudes on see vältimatu.
Ja meie telekoomik-naisvaimulik astubki lavale.
Mitmetes uutes karismaatilistes kogudustes mõistetakse
sügaval südames, et koguduse vanemad peaksid olema mehed.
Kuidas nad välja keerutavad? Neil polegi vanematekogu.
On hoopis juhtimistiim, mille moodustavad abikaasad.
Üliharva võetakse sellisesse tiimi üksikuid naisi.
Minu meelest on see halvim diskrimineerimisvorm -
tunnustada liidritena ainult abieluinimesi.
Piiblis sellist põhimõtet pole.
Kui minult küsitakse, kas naine võib kuuluda vanemate hulka, vastan:
"Muidugi, kui ta on ühe naise mees."
Nii on piibellik.
Humoorikas vastus aitab pingelist teemat leevendada.
Selline on minu veendumus. Ma ei palu endaga nõustuda,
kuid palun asjad ise läbi mõelda ja Piibli alusel kontrollida.
Kristlastena leiame oma juhised Piiblist.
Asju ei tohi arutada kultuuri või moodsa eluviisi taustal.
Olin pettunud, kui Canterbury peapiiskop teatas
naiste ordineerimise debati haripunktis, et tema hääletab poolt,
sest kirik peab moodsas ühiskonnas usutavalt mõjuma.
Sel nädalal lugesin ajalehest metodisti kiriku otsusest,
et liikmeks saamiseks polegi vaja usklik olla.
Kogudusega liitudes pole vaja uskuda Jeesusesse,
sest kiriku arvates hakkab liige 3-4 aasta pärast nagunii uskuma.
Selline ühiskonnaga mugandumine on ummiktee.
Maailm põlgab kirikut, mis pidevalt nülib oma põhimõtteid,
et ühiskonnale meeldida.
Kuigi vastumeelselt, austab maailm neid kristlasi,
kes on erinevad ja julgevad elada Jumala tahte kohaselt.
Vastuvoolu ujumiseks on vaja julgust.
Keegi saatis mulle julgustava kirja peale ühe mu raamatu avaldamist.
Kirjas oli üks lause:
"David, lase tuulel end kaasa viia, isegi kui see puhub vastu."
See on hea elumoto.
Lase Vaimu tuulel end kaasa viia, isegi kui see tähendab,
et liigud vastutuult.
Või nagu Taavet ütles oma surivoodil Saalomonile:
"Saalomon, ole mees ja pea hoolega Jumala käske."
Aamen.
Tõlge: Mairi Sepp