MÄN FÖR GUD
En börda för män
Jag har under ungefär 10 år talat vid samlingar och konferenser som -
denna under programtiteln "Män för Gud".
I detta första föredrag vill jag tala om varifrån och hur jag fick denna börda -
och varför jag håller på med det. Under de första 30 åren av min tjänst -
var alla möten jag talade på blandade. Så för 10 år sedan, var gång jag bad -
fick jag alltid ordet "män" till mig från Gud.
Jag delade det min fru som sa att jag måste börja tala till män.
Egentligen sa hon: "Från och med nu får du inte avvisa -
några inbjudningar till att tala till män."
Tills nyligen har jag inte gjort det men nu får jag för många inbjudningar.
Det tog de föregående 30 åren för bördan att växa och förverkligas.
Jag vill berätta lite om min bakgrund så ni vet varifrån jag kommer.
Jag vill börja med då jag slutade röka för 60 år sedan.
Jag slutade samma dag som jag började och har aldrig rökt igen.
Vi var fyra som gick in bland buskarna och rökte en hel ask.
Vi blev jättesjuka. Jag har ännu inte mött någon som -
njutit av sin första cigarett och vi njöt inte heller av våra första 50.
Vi blev jättesjuka. Jag berättade det här i rådhuset i Derby för lite sedan -
och metodistpastorn ställde sig upp och sa: "Jag var en av de andra!"
Han hade glömt bort det, men var så säker, dina synder söker upp dig.
Rökning tar dig visserligen inte till helvetet -
men det får dig att lukta som att du redan varit där.
Varför gjorde vi det då ifall vi inte tyckte om det?
Svaret är att vi ville känna oss som män istället för pojkar.
Varje pojke har en sinnebild av vad manlighet är -
och vill vara som den bilden.
Guds vilja är att en pojke ska ha sin far som sin manliga förebild -
och att alla pojkar ska vilja vara som sin far när de vuxit upp.
Men jag möter tusentals män som säger att deras far är den siste -
person de skulle vilja vara som, något som många reagerar emot.
Vi får vår bild av manlighet ifrån många olika instanser -
och som nioåring innefattade min bild av manlighet rökning.
När jag slutade skolan vid 16 års ålder började jag arbeta på en bondgård.
Min ambition hade alltid varit att bli bonde. Jag tillbringade mina skollov -
på bondgårdar. Jag började arbeta på gården, klev upp klockan fyra -
på morgonen för att mjölka 90 kor tillsammans med en man som hade -
ryktet om sig att kunna svära längre än någon annan utan upprepningar.
Det hölls tävlingar i obsceniteter och hädande vilket gav mig ett -
väl utvidgat ordförråd. Det är intressant att detta var -
en del av barndomens manlighetsbild. Som man måste du bruka svordomar.
De flesta svordomar kommer från det mänskliga livets två heliga relationer -
den mellan man och kvinna och människan och Gud.
Därför är de två vanligaste engelska svordomarna "fuck" och "hell" -
(knulla och helvete). De vanhelgar dessa heliga relationer.
Svordomar vanärar något som är bra, eller till och med heligt.
Ändå är det en del av pojkars manlighetsbild.
"Det är dags att börja svära för att bevisa att jag är en man."
Så jag växte upp med en manlighets- bild som jag fick från lite här och var.
Lyckligtvis mötte jag ett år senare en man vid namn Jesus -
som jag trott var död sedan 2000 år. Det var en chock att Han inte var det.
Jag återvände till gården där jag sjöng körer för korna klockan 05.00.
Det är ett smärre mirakel då man vanligtvis inte är hågad att sjunga -
vid den tiden på morgonen när man står inför en sådan uppgift.
Jag önskar att jag hade tagit patent på det när jag senare hittade en artikel -
i en lantbrukstidning om att musik hjälper tillflödet av mjölk hos kor.
Många bönder spelade därför musik i ladugården - en upptäck som -
jag skulle kunna lägga anspråk på långt innan det offentliggjordes.
Men nu började mitt liv att förändras radikalt. Jag började predika -
inte i församlingar utan var helst jag kunde och till predikstol hade jag en -
f.d. arméjeep från andra världskriget. Jag parkerade där det fanns folk -
utanför biografen eller vid stranden i Whitley Bay i Northumberland.
Jag parkerade var som helst och predikade. Jag ville berätta för -
världen om min upptäckt: "Jesus lever! Det förändrar hela vår historia."
Jag var så upprymd och jag ställde mig och predikade överallt.
Snart hade jag fått sällskap av omkring 70 eller 80 ungdomar.
Vilket gäng! Vi blev ganska ökända i nordöstra England. Vi åkte överallt.
Sedan började jag predika i församlingar. Det gick till så här: -
En eftermiddag skulle jag dricka te med en omvänd vadhållare i Durham.
Jag visste att han skulle predika på kvällen i ett kapell i Spennymoor -
och jag följde med för att lyssna. På bussen frågade jag vad han -
skulle predika om och han svarade: "Jag ska inte predika utan du."
Jag ställde mig i predikstolen och tog mig genom all min teologi -
och hela mitt vittnesbörd på exakt sju minuter.
Nu fanns där en dragkamp i mitt liv. Jag älskade lantbruk och ville vara -
lantbrukare. Men jag älskade också att predika och jag ville bli predikant.
Så det byggdes upp en anspänning. Nu vill jag dela en enkel hemlighet -
som jag har arbetat fram i frågan om ledning.
Vissa lägger så mycket onödig energi på att få ledning från Herren.
Min uppgörelse med Honom är denna: "Du är Herren och är därför min chef.
Det är inte mitt jobb att försöka läsa Dina tankar.
Det är Ditt ansvar att berätta vad Du vill att jag ska göra."
Jag gav Honom ett löfte för många år sedan: -
"Är du tydlig med vad Du vill att jag ska göra så gör jag det.
Är det något jag ska säga eller någonstans jag ska åka -
så bara Du säger det tydligt så ska jag vara lydig."
Jag tror att jag med Hans nåd har lyckats hålla detta löfte.
Det har kostat och haft sina konsekvenser men icke desto mindre -
betyder det att jag inte söker efter ledning. Hör jag inte från Honom -
så antar jag att Han vill att jag fortsätter med det jag höll på med.
Vill Han något annat vet Han att ett tydligt ord är allt som behövs.
Det gör att man slipper besvär och det är så jag ser på ledning.
Jag kan vittna om att det fungerar om än kanske inte alltid som man vill -
men det fungerar. En morgon steg jag upp och sa: "Herre -
kan Du tala om för mig före 12.00 om jag ska vara bonde eller predikant?"
Klockan 10.30 drack jag kaffe med en vän på gården -
och han sa: "David, din plats är bakom en predikstol och inte en plog."
Jag sa: "Det är inte tydligt nog Herre." Jag lämnade honom och gick ut -
på vägen och stötte genast på en pensionerad metodistpastor.
Vi hade inte träffats sen jag var en liten pojke.
Jag sa: "Hur mår ni herr Scott?" Men han svarade inte.
Visserligen väntar man sig inte alltid ett svar på den frågan men han sa: -
"David, varför är du inte i tjänst?"
Klockan var nu 11.30 och jag sa: "Herre, det var tydligt nog."
Så även om jag fortsatte med lantbruket i ytterligare tre år -
och tog jordbruksexamen vid universitetet i Newcastle -
var min framtid solklar. Någon vecka senare ville min far tala med mig.
Jag undrade vad jag hade gjort för fel men han sa att han -
hade ordnat så att jag skulle arrendera en gård när jag blev 21.
Han visste att jag ville bli bonde och hade ordnat med en gård -
i Skottland som jag skulle få hyra när jag fyllt 21.
Jag fick berätta att han kom några veckor sent.
Min himmelske Fader hade förekommit honom.
Det var något särskilt. När jag nu kör förbi den där lilla gården -
ser jag på den och tänker att jag kunde ha mjölkat kor där.
Det hade jag gärna gjort. Låt mig ploga en solig dag med fiskmåsar -
som flyger omkring så är jag lika glad som dagen är lång.
Men det gav något annat. När 1950-talet kom -
erbjöd jag mig att bli metodistpastor. Det var det enda samfund jag varit i.
Jag kände inte ens till några andra. Mina förfäder var metodister ända -
tillbaka till John Wesley. En av hans första predikanter var John Pawson -
en bonde från Yorkshire och anfader till mig i rakt nedstigande led.
Sedan dess var de alla antingen bönder, predikanter eller både och.
Det var en familjetradition men det var ändå mitt eget beslut -
och mitt liv så jag erbjöd mig att bli pastor i metodistförsamlingen -
men de kunde inte ta emot mig förrän om ett år.
Jag sa: "Skicka mig vart som helst och säg vad jag ska göra under ett år."
De sa okej och jag sa: "Inom de brittiska öarna."
De skickade mig till Shetlandsöarna, så långt bort de bara kunde.
Jag hade alltid trott att de låg i en liten ruta vid floden Forths mynning.
I varenda skolatlas låg de inte där uppe utan i en liten ruta här nere.
Jag avseglade på ett koleldat skepp från Leith, hamnen i Edinburgh, -
vi passerade Aberdeen och John o' Groats, Orkneyöarna och Färöarna -
och ändå fortsatte vi så jag började undra var Shetlandsöarna låg.
Till slut hamnade jag där. Jag tog hand om fem församlingar -
och hade en liten motorbåt som färdmedel. Det var underbart.
Men den första begravningen jag höll i var nog början till denna -
börda som jag nu delar med er. Vi är tillbaka till 1950.
Det var en mans begravning och där är inte kvinnor med på begravningar -
bara män. För första gången var kyrkan fullsatt av män.
På söndagarna var det en livbåtskyrka: "kvinnor och barn först" -
men nu var kyrkan för första gången full av män vilket överraskade mig.
Sedan kom vi till kyrkogården och genomförde ritualen som vanligt -
och gick sedan bort från graven. Men männen stannade kvar.
De gjorde något som jag inte riktigt kunde se.
Så jag hörde mig för. Tydligen var det en frimurare som hade dött.
Hela logen deltog i begravningen och gjorde något för att ta farväl av -
frimuraren vi just hade begravt. Då visste jag ingenting om frimureri -
men jag frågade varför alla var frimurare, de gick ju inte i kyrkan.
De började berätta och jag fick veta att huvudorsaken var att de efter -
andra världskriget hade kommit hem och de saknade den manliga -
gemenskapen och letade efter någon- stans att åter få vara en av grabbarna.
De fann logen och alla gick de med. Alla f.d. soldater gick med.
De berättade om gemenskapen, brödraskapet och allt det andra.
De erbjöd mig faktiskt att gå med. Det var nära att jag gjorde det.
Nu när jag vet mer är jag tacksam att jag inte gjorde det.
Men de sa att det skulle hjälpa mig i karriären.
Jag fann det underligt men jag vet nu att det finns församlingar -
i London som inte anställer pastorer som inte är frimurare.
Men jag gick inte med vilket jag är glad för.
Men innan jag talar mer om det här vill jag säga att -
trots att det jag säger är negativt och kritiskt -
säger jag det på ett vis med ena handen bakbunden.
För innan församlingen kan erbjuda ett bättre brödraskap -
än den lokala logen kämpar jag som sagt med ena handen bakbunden.
Sedan dess har jag fått reda på mer om det och jag anser att -
det är en farlig sorts brödraskap och gemenskap även om många -
som går med har goda motiv och sociala anledningar.
De har faktiskt ett litet häfte om mig som har cirkulerat med varningar om -
den förskräcklige David Pawson, skrivet av kyrkoherden vid den -
anglikanska katedralen i Hongkong, ett ganska intressant sidospår.
Men jag har sett en del av deras frukt.
Jag var på en idrottsarena inte långt härifrån.
Efter mötet kom ett äldre par fram till mig.
Han var lång och såg ut som en soldat. De var i sjuttioårsåldern.
Men hon var ganska illa däran. Hon var framåtböjd, skakade och -
hade insjunkna kinder. Hon såg riktigt sjuk ut.
Maken frågade om jag inte kunde be för hans fru.
Han sa: "Hon har varit en god hustru under många år.
Jag klarar inte av att se henne såhär." Jag sa: "Jag brukar inte be om -
helande innan jag vet vad som är fel." Problemet var att läkarna inte visste.
Jag sa: "Jag vill inte be innan jag vet vad jag ber om så jag -
ska fråga Herren och ifall Han berättar så ska jag be."
Jag frågade och fick svar så jag frågade mannen om han var -
frimurare och han sa ja men att han inte gick till logen så ofta nuförtiden.
Jag sa att han i Jesu namn skulle gå hem och bränna allt -
som hade med det att göra och då skulle hans fru bli helad.
Han sa att han inte visste var allt fanns.
Men frun sa: "Det gör jag." Fruar tenderar att vara sådär.
Det är ganska irriterande. Om du tappat bort något -
fråga din fru så kommer hon säga att den är där du senast hade den.
Hur som helst gick de hem, brände upp sakerna men hon blev inte bättre.
Han ropade till Gud att hon skulle ju bli bättre när vi hade bränt sakerna -
och för första gången hörde han Guds röst som sa: "Det finns mer i garaget."
De brände upp det som de hittade i garaget och kom tillbaka nästa kväll.
När de kom efter mötet trodde jag inte mina ögon. Hon såg 10 år yngre ut -
och han såg ut som att jag gett honom en miljon pund.
Det bor en 14-årig pojke nära oss som var sängvätare.
Han kunde inte campa utan att ha med sig madrasskydd -
vilket han blev retad för. Föräldrarna hade tagit honom till -
både läkare och psykologer men ingen kunde bota detta sängvätande.
En vän till mig fikade hos dem och undrade om frimureri fanns i familjen -
och pojkens farfar var logens stormästare. Min vän bad över det -
och sedan dess har pojken inte vätt sängen.
Man kan säkert bortförklara detta om man vill men det kom en manlig -
läkare till mig för lite sedan och han skakade av rädsla när han satte sig.
Jag frågade vad felet var och han sa att han blivit upptagen i 33 graden.
Han hade fått reda på att de tillber Lucifer.
Han sa att han gick i kyrkan och att han nu var vettskrämd.
Vi redde ut det. Jag var på Isle of Man -
och predikade på teatern i Douglas. En man kom fram till mig på -
strandpromenaden och frågade om jag var David Pawson. Jag svarade ja.
"Påstår du att man inte kan vara en kristen frimurare?" Jag svarade ja.
Han sa att han var båda och att han skulle ge mig 2 minuter att bevisa -
att man inte kan vara både och. Klarade jag det skulle han frånträda.
Vilken underbar utmaning. Jag tog av mig klockan -
och sa att jag inte skulle prata om 33:e graden och toppen -
utan om en av de första ederna han tog. En blodsed -
om hur han skulle hantera någon som förrått hemligheterna.
Jesus sa att om man önskar någon döden är man nästan en mördare.
Hur blir det då med en sådan ed?
Han öppnade munnen men jag sa att jag visste att han skulle -
säga att det bara var ord i en ritual. De menade det inte.
I samma bergspredikan sa Jesus: -
"Ert ord ska vara ’ja’ eller ’nej’." Du ska alltid mena det du säger.
Det är en negligerad del av Kristi lag som kristna inte alltid kommer ihåg.
Men den finns. Jag sa att om han menade den eden -
så gick han emot bergspredikan och likaså om han inte menade dem.
"Och du säger dig följa Jesus?" Han frånträdde samma eftermiddag.
Det tog bara en och en halv minut.
Det kom att stå honom dyrt då Isle of Man är smockfullt av det.
Dit kommer alla skatteflyktingar och så sköter de sina affärer i logen.
Det skulle stå honom dyrt i hans företag men han frånträdde.
Jag vill avsluta det här där jag började för att visa att det här -
är något viktigt. Jag vill se ett brödraskap i församlingen som -
trumfar den där gropen, som inte har några hemligheter -
som är i ljuset och där Jesu namn står i centrum.
Det var Jesu plan för församlingen - ett brödraskap -
därför valde Han 12 män att börja med.
Det är otroligt hur vi idag väljer kvinnor och barn när Jesus valde -
män till att bygga upp sin församling. Män som till stor del arbetade -
med händerna, där fanns bara en kontorsslav bland dem.
Han valde 12 vanliga arbetande män och grundade en församling -
som idag uppnår 1 500 miljoner. När ska vi lära oss att göra på Jesu vis?
Nu ska jag berätta vad jag hoppas denna dag ska resultera i.
Ett lärjungaskapsprogram för män i alla församlingar representerade här.
Det oroar mig när jag ber att få se församlingars aktivitetslistor -
som ofta är ganska långa. Det finns saker för spädbarn -
lekgrupper, för ungdomar, för pensionärer. Kvinnofrukostar -
men i 9 av 10 församlingar söker jag förgäves efter något -
för män och ändå var det så Jesus gjorde från början.
Jag har insett att de flesta församlingar har fler kvinnor än män.
I två församlingar i Paris gick det 5 kvinnor på varje man -
och han såg ut att vara ditsläpad.
Genomsnittet i de församlingar jag varit i är 2,5 mot 1.
Det är såklart inga halva kvinnor där, så med andra ord 5 mot 2.
Det är genomsnittet. Det finns vissa där det är lite bättre -
men varför är det sådan brist på män i församlingarna?
Det gör dem till "livbåtsförsamlingar" - kvinnor och barn först.
Jag började fråga varför. Jag har alltid varit en som vill veta varför.
Det började redan som liten pojke. "Varför, pappa? Varför, mamma?"
Jag har fortsatt vara sån och jag vill veta varför saker är som de är.
Jag började fråga varför församlingen är så fattig på män.
På manssidan mindes jag när Gud i Gamla Testamentet ville få reda på -
Israels folks styrka skulle de räkna stridbara män som var över 20 år.
Jag använder det för att uppskatta. När jag bjuds in till församlingar -
för att se över dem och förhoppningsvis se dem så som -
Herren ser dem för att råda dem är en av de första saker -
jag gör att räkna män över 20 år som är redo att strida för Herren.
Det ger en bra uppfattning om deras styrka.
Jag ber inte om ursäkt för att jag säger att församlingens styrka -
ligger i dess män och det är därför jag håller mig kvar vid det.
Varför finns då denna avsaknad?
Efter Shetlandsöarna studerade jag teologi vid Cambridge och tappade -
nästan tron - jag tappade tron på Bibeln men inte min tro på Gud.
De lärde oss att läsa Bibeln med en sax och klippa ut saker ur den.
Men jag lyckades hålla fast vid min tro.
Tillbaka till församlingarna med en majoritet av kvinnor och barn.
Varför?
Efter ett tag ville metodistförsamlingen att jag skulle bli evangelist så de -
gav mig en husvagn och en biograf på hjul för att dra den med -
och skickade mig till kolfälten i södra Yorkshire.
Detta var före kung Arthurs tid men det var fortfarande en rätt hård plats.
Jag var nere i groparna och gick till pubarna och klubbarna -
för att evangelisera och en del fick möta Herren.
Efter ett år insåg jag att jag inte var en evangelist. Det är bra att veta vad -
man inte är så man kan sluta försöka vara det och försöka -
ta reda på vad Gud vill att man ska vara och försöka vara det.
Försök inte vara det Han inte vill att du ska vara.
Jag möter många kristna som försöker göra andras uppgifter.
Jag visste att jag inte var evangelist men jag ångrar inte det året.
Jag lärde mig mycket om mig själv, fick se omvändelse och jag fick en fru.
Det var inte bortkastat. I slutet av det året sa jag: -
"Herre, jag vet att det här inte är Din vilja för mig.
Du har något annat för mig men tack för denna underbara erfarenhet.
Vad vill Du att jag ska göra?"
Han svarade att det fanns ett brev till mig i husvagnen.
Jag kom till husvagnen, öppnade dörren. På golvet låg ett blått kuvert.
Jag plockade upp det och öppnade och var tvungen att sätta mig.
Längst upp på brevet fanns flygvapnets stämpel.
"Vi söker en präst till flygvapnet. Nio män har ansökt om platsen -
men vi vill lägga till ditt namn på intervjulistan. Ställer du upp?"
Jag letade igenom husvagnen efter ett annat brev -
men där fanns inget. Jag var tvungen att anta att detta var Guds vilja.
Jag hade aldrig varit i armén. Värnplikten fanns fortfarande då -
men arbetade du på en gård fick du dispens. Smör var viktigare -
än vapen direkt efter kriget. Jag hade aldrig blivit inkallad.
Jag ville inte heller bli det. Jag åkte i alla fall till London för intervjun.
Jag glömmer den aldrig. Ett stort rum, ett långt bord med grön bordsduk -
och bakom det satt officerare från flottan, armén och flygvapnet.
Det stod en ensam stol framför bordet.
Jag kikade in genom dörren och tänkte att dit in går inte jag.
Jag kommer alltid vara tacksam till sergeanten som visade in oss.
När jag gick förbi viskade han: -
"Föreställ er att de sitter i bara underkläderna."
Så jag såg dem alla i nätundertröjor och jag var inte längre rädd för dem.
Jag slappnade av och njöt och jag fick jobbet. De sa: -
"Inställ dig vid Försvarsmedicin- centrum för läkarundersökning."
Den genomgick jag tillsammans med flygbesättningen.
Jag gick in i ett rum, utan en tråd på kroppen.
Bakom ett skrivbord satt en läkare som sa: "Fader, kom in."
Ända sedan dess har jag funderat på om jag har ett kännetecken på halsen.
Nu när det bara är män här kan jag berätta resten.
Jag berättade för en av de andra vad han hade sagt.
Han sa: "Åtminstone kallade han dig inte rabbi."
Det kan ni fundera på.
Sedan gick jag in i ytterligare ett rum och där var det -
en man som skulle testa min hörsel.
"Säg efter mig. Fisk." Jag sa fisk.
"Chips." Jag sa chips.
Och sedan måste jag säga att präster inte säger sånt.
Han sa att jag kommit igenom och skrev på papperna.
Så fann jag mig själv inför en församling av hundratals män.
Jag hade mina gamla predikningar i fickan men de floppade totalt.
Jag insåg att jag hade anpassat mig till att predika för kvinnor och barn.
Så har också de flesta predikanter i detta land gjort.
Det är något annat att tala inför män. De vill höra det rakt, inte att man -
tassar på tå eller utbroderar språket. De vill veta vad du menar.
Även om jag inte håller med dig vill jag veta vad du menar.
Jag fick kasta mina predikningar och de tre åren som präst i -
flygvapnet var jättebra för mig. Det har dock gjort mig lite för -
rättfram och i civila kyrkor händer det att man ibland reagerar mot det.
De gillar inte talare som är rättframma så jag brukar introduceras som: -
"Van vid kontroverser." Men det betyder bara att jag säger som det är.
Jag har insett att det är vad män vill ha även om man blir oense.
De vill ha raka rör. De tre åren hade en grundlig inverkan på min tjänst -
och jag kom tillbaka till civilsamhället fast besluten att -
varje församling som jag ledde skulle ha lika många män som kvinnor.
Jag fick då ställa frågan om varför de inte är där.
Det finns några anledningar. Den första: -
Två världskrig har stulit männen från församlingen.
De kom inte tillbaka från kriget och jag menar inte de som dog.
Jag menar de som levde men inte kom tillbaka till församlingen.
De hade sett och gjort saker som var oförenliga med en tro på en god Gud.
"Hur kan jag tro på en god Gud efter första världskrigets mord och blod."
För lite sedan var jag i en församling i östra London där de innan -
första världskriget hade mansmöten på måndagskvällar med tusen män.
De påverkade nationell politik.
En talare vid ett sånt måndagsmöte orsakade ett statsråds avgång -
tisdagsmorgonen därpå. Det fanns riksdagsledamöter på det mötet.
Det mötet talade till nationen och hade effekt.
Jag frågade församlingen om de hade såna nu? "Nej."
De sa att de hade försökt återuppliva dem efter första världskriget.
De fick ihop 20 - 30 stycken sedan rann det ut i sanden.
Detta är sant om många församlingar. Ser man på deras minnesmärken -
ser man att det är fler namn från första än från andra världskriget.
Det var många män som kom från församlingen till första världskriget -
men inte så många till det andra.
Det hade varit ett frånfall som andra världskriget ökade på.
Därför ledde första världskriget till en enorm brittisk social revolution.
Det hade aldrig hänt förut att så många män gav sig ut i krig.
Till en början var det ju frivilligt men sedan blev man inkallad.
Englands manliga befolkning gav sig ut i krig och därför -
började kvinnor för första gången att ta på sig männens ansvar.
I vissa fall styrdes hemmen under fyra år av kvinnor.
Fabrikerna var nu fulla av kvinnor. Fabriksarbetarna var kvinnor.
Det var inte av en tillfällighet att de genast krävde att få rösta.
"Vi gör männens arbete och männen får rösta så nu vill vi rösta."
Jag påstår inte att det var en bra eller dålig utveckling. Det jag vill säga är -
att en gigantisk social revolution hade tagit plats i männens frånvaro -
något som vi ännu inte har hämtat oss från. När männen kom hem -
från kriget sa de till fruarna: "Ni gör ett fantastiskt arbete, fortsätt ni."
Efter det fattas de flesta besluten i brittiska hem av frun och inte maken.
Maken anser sig vara klar med sitt ansvar när han får in lönen.
Då är hans bit avklarad. Frun får i många hem fatta de stora besluten.
Hon måste budgetera för hur man ska spendera lönen.
Det är mannens ansvar enligt Bibeln.
Fruar ska inte behöva oroa sig över pengar.
Det är mannen som har ansvar för en adekvat försörjning och för budgeten.
Men i många hem jag besökt är det frun som kämpar med -
avbetalningar för tv, bil o.s.v. En börda som inte är hennes att bära.
Men i de flesta hem är hon drottning så hon regerar.
I Wales är det "Mam" som gör det och i England är det "Mum" (mamma).
Det var första världskriget. Så vi har 70 år att kompensera för -
för att få tillbaka männen till församlingen -
och det är motigt. Så en anledning är att första och -
andra världskrigen förde bort männen och de kom inte tillbaka.
Den andra anledningen är ett effeminerat prästerskap.
Detta har många orsaker. Delvis attraherar yrket den typen av män.
Delvis har utväljnings- processen har den effekten -
och delvis för att när en man befinner sig bland kvinnor och barn -
och måste tacka damerna för att de kokade te så förändrar han sitt sätt.
En kyrkoherde sa: "Min församling är full av gamla tanter av båda könen."
Jag ville säga... Och att tänka det är lika illa som att säga det enligt Jesus.
Jag tänkte: "Det är för att det står en sån i talarstolen."
När han tog på sin vita skrud på söndagen och ställde sig i talarstolen -
var hans gester och stil anpassad till pensionerade gamla damer.
Även om han fysiskt sett var manlig var hans sätt i tjänst genomkvinnligt.
Genomsnittskarikatyren av en kyrkoherde på tv är feminin.
Svag och följer hellre än leder.
De gör de inte på film och tv med katolska präster -
men med anglikanska kyrkoherdar och frikyrkopastorer.
Det finns en viss sanning i det. Tror du att jag bara talar i nattmössan så har -
jag här en undersökning bland blivande präster i engelska kyrkan.
"En undersökning bland 155 manliga och 97 kvinnliga anglikanska präster -
avslöjade att kvinnliga präster inte var mindre viljestarka eller stabila -
än sina manliga kollegor och att kvinnorna i nyckelfrågor -
profilerade sig karaktäristiskt maskulint.
Överraskande var att männen ofta var introverta, blyga och feminina."
Det var majoriteten, det finns såklart undantag.
Församlingstjänsten attraherar som oftast inte karlakarlar -
och man väljer heller säkra än riskabla personer.
Ett av de manliga karaktärsdragen är viljan att ta risker.
Det hotar ju såklart alltid ett system.
Samt det att tjänar man kvinnor och barn för det mesta påverkar det en.
För lite sedan var jag på familjegudstjänst med min fru.
Jag kommer överdriva så ni förstår.
Det gick nästan till såhär. Mannen som predikade sa: -
"Finns det någon som kan berätta något om en man som hette Daniel?"
Det var dödstyst i församlingen. Ingen svarade så han sa: -
"Kom igen! Ingen? Nej?" En liten hemmafru längst fram -
med en hel rad av barn och vagnar, sträckte upp sin hand och sa: -
"Jag tror jag vet." Han sa: "Ja, vad vet du om Daniel?"
Hon sa: "Han drog ut en tagg ur ett lejons tass."
Det gläder mig att du skrattade. Det är ju legenden om Androkles.
Hon försökte ju iallafall. Predikanten sa: "Bra försök, men inte helt rätt.
Någon annan?" Ingen annan.
Han berättade då att Daniel kastades i en brinnande ugn.
Va skönt att fler skrattade nu. Jag börjar ju tro att ni inte läst er Bibel.
Min fru viskade om en blind som leder en blind och vi började fnittra.
Men då jag tittade på männen -
kollade de antingen ifall de hade matchande strumpor -
eller så studerade de lampsocklarna. De skämdes djupt.
Det skulle vara en familjegudstjänst men den hade inget för männen.
Predikan behandlade oss alla som om vi var en söndagsskolklass -
och männen såg ut som om de bara ville ut och röka.
De var helt utanför sin kontext.
Detta är den andra stora orsaken.
Ett feminiserat prästerskap och det är de som tar fram församlingen.
Problemet med att vara pastor är att människor följer en.
Det vill man ju, men de gör inte det du säger de gör som du gör -
och den du är.
En tredje orsak är att det är lättare för kvinnor att bli kristna än för män.
Jag ska förklara. Varje kvinna letar i sitt hjärta -
efter en man som hon kan anförtro sitt liv åt.
Någon som kan skydda och försörja henne och fylla hennes behov.
Någon att se upp till, att ära och lyda. Alla kvinnor letar efter en sån man.
När de funnit Jesus har de funnit den perfekte mannen.
Att ta emot Jesus är nästan naturligt för dem -
särskilt om de har ett uselt äktenskap eller är ensamstående mödrar.
Att hitta en man de kan lita på är de mer än redo att ta emot.
Det är annat med oss män. Vi har en gjutjärnskrage kring halsen -
gillar självständighet och medger inte gärna att vi behöver hjälp.
Vi kämpar på även om det tar livet av oss.
Vår självständighet är en del av maskuliniteten så för att bli kristen -
måste en man göra två saker som går emot hans natur.
Först måste han ta emot Jesus för att han behöver Honom.
Mannens instinkt säger att han inte behöver hjälp att ta hand om sitt liv.
En man sa en vän till mig: "Förväntar du dig att jag -
ska komma inför Herren med öppna armar och bekänna att mitt liv -
är misslyckat och att jag inte klarar mig utan Honom?
Det gör jag så förbannat heller!"
Gissa vad min vän svarade. "Du är förbannad om du inte gör det."
Det är sanningen. Han uttryckte den manliga självständigheten.
Särskilt mellan 20 och 45 ifall vi har hälsa och ork så kan vi ta hand -
om vårt eget liv och vi behöver ingen som säger åt oss vad vi ska göra -
såvida inte det sker en stor katastrof.
Såvida vi inte blir ertappade med något olagligt som Jonathan Aitken -
som numera är kristen. Man säger att det är för att han blev genomskådad.
Det stämmer. Han genomskådade sig själv, insåg hurdan han verkligen var.
Även om han gick i kyrkan var han en arrogant, självsäker -
och självständig man som inte litade på Jesus.
Tacka Gud för hans omvändelse. Men det krävs en katastrof.
AIDS, ett misslyckat företag, en affärspartner som har smitit, -
ett trasigt äktenskap. Är man mellan 20 och 45 krävs det oftast -
en större katastrof för att en man ska förstå att han behöver hjälp.
När han väl litar på Kristus och på ett vis har tagit på sig -
en kvinnlig roll gentemot Kristus - han är en del av Kristi brud och -
ser Kristus som sin make - så måste han göra ytterligare en kullerbytta -
mot sin natur och förbli en maskulin man. Allt för många kristna män -
som hänger sig till Kristus bli mesar. De blir mer feminina.
I relation till Kristus måste mannen bli mer feminin men i relation till andra -
måste han förbli maskulin. Med sin familj, med sina kollegor och alla -
andra. Det är en rejäl anpassning, en dubbelkullerbytta som mannen -
måste göra och han klarar det bara med hjälp av Guds nåd.
Allt för många män har förlorat sin manlighet när de blivit kristna.
Det är en tragedi. Jag tror ni förstår.
Låt mig förtydliga. Jag åkte till södra Wales.
En kvinna kom fram till mig och bad mig om hjälp med ett problem.
Jag frågade om hon hade en make vilket hon hade.
Jag frågade om han var problemet men hon sa nej.
Jag sa: "Har du frågat din make?" Hon sa: "Nej."
"Varför inte?" "Det är ett andligt problem och han är inte kristen."
"Vad spelar det för roll?" "Men han vet ju ingenting om andliga saker.
Det är ett andligt problem." "Men Gud vill att du ska ta det till din make."
Det trodde hon inte. Jag sa: "Gud vill lösa dina problem genom din make.
Det var därför Han gav dig Honom."
Men hon kunde inte tro det. Jag sa: "Hör här. Gud talade till en man -
genom hans åsna och du menar att Gud inte kan tala genom din make?"
Detta övertygar 9 av 10 kvinnor vilket visar vad de tycker om sina makar.
Men hon var inte övertygad.
Hon gick sin väg och spred rykten.
"Gå inte till David Pawson med andliga problem.
Han förstår inte hur det är att vara gift med en som inte tror."
Hon skadade mitt rykte. Men ett år senare var jag där igen.
Hon kom med ett nytt problem och denna gången -
var det hennes make så hon kunde inte gå till honom med det.
Jag sa: "Vad är det nu för fel?" "Vad gör man med en make som -
ligger långt före en andligen?" Jag sa: "Vad menar du?"
Hon sa: "Jag var arg på dig i månader för att du inte hjälpte mig.
Jag försökte på annat håll. Ingen ville hjälpa så i desperation -
frågade jag om min make kunde hjälpa mig och han gav mig svaret.
Jag visste inte vem som var mest förvånad, han eller jag.
Men från den dagen blev han intresserad av andliga ting.
Nu är han kristen och jag hänger inte med. Hans entusiasm är här uppe!
Jag hänger inte med!" Jag sa: "Ditt problem är att du ville -
ha honom där du var. Inte där bak och inte där fram utan precis här.
Det är ditt jobb som hustru att vara där han är. Han är ditt huvud."
Jag anser att en kristen fru ska se sin otroende man som sitt andliga huvud.
Fruar kommer oftast till Kristus före sina makar och det skapar problem.
Det kan förstöra ett äktenskap. En kvinna i vår by kom till Kristus -
och kyrkoherden var så glad. Hon fick vittna på möten. Hans första trofé.
Hennes make sa: "Jesus tog min fru."
När en fru blir frälst först måste hon fort få höra att hon inte ska predika -
och inte spendera all sin tid i kyrkan. Enligt Bibeln ska hon vinna sin make -
utan ett ord genom att bli mer attraktiv att se på och att leva med.
Känner han att Jesus har gett honom en bättre fru blir han intresserad.
Det står i 1 Petr 3 om du ville veta. Bibeln är väldigt praktisk.
Det är allra lättast för barn att komma till tro på Kristus.
Älskar du dem och de litar på dig är det lätt att få dem att tala med Jesus.
Kvinnor är generellt näst lättast och männen är svårast.
Därför fokuserar församlingen på söndagsskola och kvinnoträffar.
Men Jesus började med män så vi borde lära oss att göra på Hans vis.
Fick jag all min tid igen så skulle min första prioritering som pastor -
vara ett lärjungaskap för män. Allt annat skulle bli sekundärt.
Får du med männen kommer kvinnor och barn efter.
Får du med kvinnor och barn kan det driva männen längre bort.
Om hustrun har blivit en andlig kapp- löpningshäst och han står vid starten -
skapar du en klyfta i äktenskapet. Till flera fruar som frågat hur de -
ska frälsa sina makar har jag sagt: "Sluta gå i kyrkan."
De undrar alltid om jag är seriös och det är jag.
Det har fungerat i otaliga fall.
För frun var det mycket enkelt att ge Jesus sitt liv oavsett hurdan maken är.
Det är svårare för maken att känna sitt behov.
Det här var några orsaker till denna börda för män.
Men bördan utvecklades också p.g.a. det som pågick i samhället.
Under min tid i tjänst har det skett en könsrevolution.
Det började på 60-talet med något som heter unisex.
För flera år sedan skulle jag till Singapore och var -
tvungen att klippa mig först. Jag antar att ni vet varför.
Det finns en lag i Singapore emot att mäns hår når ner till kragen.
Det var så de hanterade antisociala inslag i staden.
Jag behövde alltså klippa mig. Jag sa till min fru att jag skulle till stan.
Hon ville följa med. Vi parkerade och gick åt varsitt håll.
Jag hittade en frisör som inte behövde en bokning och gick in.
Då såg jag ordet unisex. Där inne var det både unga män och kvinnor -
som stod för friseringen och manliga och kvinnliga klienter.
Jag satte mig och en mycket attraktiv dam började klippa mig.
En ny upplevelse och inte oangenäm. Vi pratade på och jag såg i spegeln.
På andra sidan såg jag min fru få håret klippt av en stilig italienare.
Ingen av oss visste att vi skulle till samma ställe och vi började skratta.
Jag vet inte vad personalen tänkte men det var så komiskt.
Men det var bara början. Män började ha längre hår.
Kvinnor började klippa det kort som Grace Jones.
Män började bära örhängen och smycken, handväskor.
Kvinnor började ha jeans och stövlar. Förvirring uppstod.
Det gick så långt att en kyrkoherde avslutade ett bröllop genom att säga: -
"Ni är nu man och hustru. Skillnaden får ni själva lista ut."
Det är någon som vill in. Kan någon visa in dem? Tack.
Det var början på en förvirring mellan manligt och kvinnligt -
som bara har ökat sedan dess. Numera vet vi inte var vi är.
Jag tror inte bara det var en social trend som låg bakom utan Satan -
vars andra namn är Apollyon - förstöraren -
som inte kan skapa något utan finner nöje i att förstöra Guds skapelse.
Han är ursprungsvandalen och han förstör det manliga och kvinnliga.
Avsiktligt. Gud skapade höviskhet och romans.
Idag kallas höviskhet för sexism.
Jag har blivit tillrättavisad för att jag öppnade dörren för en dam.
Vår känsla för könets värde har blivit förvrängd.
Jag ska säga det på en gång om trenden vi kalla feminism.
Den har ett legitimt klagomål bakom sig.
Kvinnor har behandlats som andra klassens medborgare -
och mindre värda än män. Det måste vi som män höra på.
Vi är alla skyldiga på ett eller annat vis.
Men den föreslagna lösningen är fel lösning.
Den går ut på att utplåna olikheterna. Kalla oss alla "personer" för att bli -
politiskt korrekta. Politiskt korrekt är långt från -
att vara bibliskt korrekt och här finns en ökande anspänning.
Det finns kristna som hellre är politisk korrekta än moraliskt korrekta.
Jag vill spåra denna utveckling under de senaste åren.
60-talet: unisexens era.
70-talet: homosexets era kom ut ur garderoben och är idag lagligt.
Allt som är lagligt är okej. En mycket viktig princip.
När något erkänns lagligen accepterar befolkningen det som rätt.
Det påverkar legaliseringen av droger, prostitution och andra politiska -
inriktningar. Så, homosexualiteten kom ut ur garderoben.
Jag minns ett möte när en ung man kom fram till mig och sa: -
"David, kan du hjälpa mig? Jag hatar mig själv."
Han var stilig, välklädd, vältalig och helt uppenbart välutbildad -
med ett bra arbete i London. Allt vad en ung man kan önska.
Ändå hatade han sig själv.
Jag undrade varför och han sa att han spenderade -
all sin lediga tid till att leta efter män att ha sex med.
Han var äcklad av sig själv. Jag frågade om han var kristen -
vilket han var, eller försökte att vara och han trodde verkligen på Herren.
Han berättade att det hade börjat på internatskolan.
Jag vet vad som sker på pojkinternat. Skulle aldrig skicka min son dit.
Men jag sa till honom att det hade börjat flera år tidigare -
hemma i hans familj. Men det trodde han inte.
Jag bad honom berätta om sina föräldrar.
Om det var mamma eller pappa som bestämde och det var mamman.
Hon hade redan kastat ut två makar innan hon träffat hans far som hon -
styrde. Den som tröstade honom när han hade slagit sig var hans pappa.
Pappan hade kramat och kysst honom, något som fäder borde göra.
Men det gjorde aldrig hans mamma.
Min sista fråga var ifall han ibland lade sig i pappans säng.
Det gjorde han många gånger. Så jag undrade vad som hade hänt.
Då kom det fram att hans pappas relation till mamman inte var bra -
så när pojken la sig i sängen blev han upphetsad och du kan gissa resten.
Jag kunde ha gråtit över den pojken.
I så många fall när en man är förvirrad i sin sexualitet -
var hans far inte hemmets huvud utan hans mor.
Om där nu fanns en pappa. Så pojken växer upp med förvirrade känslor.
Pappan är mamma och mamman är pappa -
eller så har han ingen pappa så mamman försöker vara båda.
Idag ser vi skörden av detta och det kommer bara bli värre och värre.
Ända tills männen är sanna fäder, hemmens huvud -
som leder sina familjen, inte befaller utan leder -
kommer denna perversion att öka. Ja, det är vad Bibeln kallar det.
För Gud är det en styggelse. Det var inte Hans intention. Våra kroppar -
är inte byggda för det. Bakdörren är för känslig för att brukas så.
Men det är vad som sker.
Sedan kom 70-talet med nästa steg i processen: bisexuell och transsexuell.
Jag minns hur min underbara sekreterare, lugn och sansad -
kom in hysterisk på mitt kontor. Jag undrade vad som stod på och -
till slut sa hon att någon ville träffa mig som hon inte kunde hantera.
Jag gick ut och där satt en medelålders kvinna med hatt, kappa -
och handväska. Jag satte mig bredvid henne och frågade vad som var fel.
"Jag är så orolig för min fru och mina barn."
Min reaktion dröjde. Vi hade tre psykiatriker i kyrkan och jag undrade -
om någon var ledig och kunde hjälpa mig. Men personen var helt frisk.
Jag lade märke till händerna som var dubbelt så stora som mina.
Stora starka händer. "Du får nog förklara."
"Jag var kanonjär i flottan."
Det syntes på händerna.
Han lämnade flottan, kom hem, stod inte ut med frun och barnen -
flydde till London och hamnade i dåligt sällskap. Började med perverst sex.
Började klä sig som kvinna. Opererade sig. Bort med penis -
på med hormonbehandling. Nu var han en kvinna -
men var fortfarande deprimerad -
och hade tagit sig till Thames Embankment för att kasta sig i floden.
Där finns en evangelist som hejdar självmordsbenägna -
och ger dem traktater. Han hade hindrat den här personen -
bett syndarens bön och givit en adress till någon som kunde hjälpa -
d.v.s. min adress och nu var personen här.
Detta var i början av 70-talet -
men det var min första pastorala liknande situation.
Jag sökte genom mina rådgivnings- böcker men ingen nämnde detta.
Allt jag lärt mig på Cambridge hade inte alls visat hur jag skulle göra.
Det tog mig 6 månader att hjälpa personen. Mitt råd var -
att inte gå tillbaka till sin familj då det skulle göra dem mer förvirrade.
Jag pratade med arbetsgivare efter arbetsgivare och bad dem -
att ta sig an människan, men när de fick reda på att det var en person -
som använde damtoaletten med en mans sinne och minne ville de inte.
Det blev till slut en anställning hos en kristen arbetsgivare.
Hur hjälper man en person att inse vem de är i Kristus -
när de har genomgått ett oåterkalleligt könsbyte?
Fundera på det. Hur ska de upptäcka Guds intention för dem?
Det var den första men långt från den sista. Det ska nu finnas 25 000 -
såna personer i England - det är som ett mindre samhälle.
Det är gratis att få genom sjukvården och det har gjorts tv-serier om det.
Jag pratade med ett par vid en tillställning i London.
"Vad sysslar ni med?" "Jag är kirurg och min fru är psykolog."
Jag skämtade. "Så ni tar alltså hand om både kropp och själ?"
"Ja, det gör vi. Vi har en privat mottagning."
"Vilken typ av människor kommer dit?" "Såna som vill byta kön.
Jag byter kroppsligt och min fru sinnligt."
"Han ni många kunder?" "En väntelista på hundratals."
Vi lever i en lustig värld i vilken man inte vill acceptera vad Gud har gjort -
en till. En värld där man ska ha möjligheten att själv bestämma.
De flesta män jag har hjälpt - en del har jag övertalat att inte göra det -
har varit män som velat bli omhändertagna -
istället för att ha ansvar och ta hand om någon annan.
Jag har upptäckt att de vill vara en kvinna och ha en man som tar -
hand om dem istället för att axla ansvaret som en man under Gud.
Det var samhällstrenden och det gav mig bördan att hjälpa män vara män.
Jag är ingen exemplariskt manlig förebild men jag har en börda för -
att hjälpa män att vara män inför Gud och vara det Han har gjort dem till.
Nu har vi en massa kvinnor i manliga sfärer.
Jag har en mängd urklipp här som jag har samlat på mig.
Här är en av de största förändringarna: -
Kvinnor brukar nu vapen och släpper bomber.
Gulfkriget var det första men nu är det normalt för kvinnor att döda.
Det är bara 3 eller 4 år sedan som den brittiska armén upphörde -
med att bara ha män i strid. En enorm förändring.
Våra farfäder hade varit förbluffade över utvecklingen.
Boxning och brottning.
Det pågår i detta nu en debatt om boxning. Det kommer öppnas upp.
Kvinnor vill göra allt vad män kan.
Det är inte så många som vill ner i kolgruvorna, än så länge.
Mästare i armbrytning, en kvinna.
Det är från en australiensisk tidning som attackerade mig -
för att jag talar emot feminismen. Ovanför artikeln som gick emot mig -
fanns denna bild på denna mästare i armbrytning.
Vi är ännu inte framme vid trendens slut. En dam frågade Oscar Wilde -
vad som huvudsakligen skiljde honom som man och henne som kvinna åt.
Han svarade: "Damen, jag kan inte bli gravid."
En väldigt typisk Oscar Wilde-kliché -
som icke desto mindre numera är föråldrad.
Jag talade med några doktorer i Paris som sa att man kan befrukta en man.
Jag hörde ett par som samtalade. Maken sa till sin fru: -
"Du har fött två barn, föder du fler kommer din figur att bli förstörd.
Jag ska föda nästa och jag vill hursomhelst ha den erfarenheten."
Jag undrade om de bara fantiserade men icke.
Du vet nog att ett ägg som lämnar äggstocken längs äggledaren -
kan missa livmodern och fästa sig vid buken.
En graviditet utanför livmodern. Det finns en fackterm som vi hoppar över.
Någon av er kan ha varit ett sånt fall.
Men det finns då ingen väg ut för barnet efter 9 månader -
då det är fäst vid buken. Man måste göra kejsarsnitt.
De franska läkarna funderade över att placera ett befruktat ägg i en man.
Skulle det då fästa sig och utveckla en moderkaka i mannen -
vilket det gjorde. Det tog två månader innan kroppen stötte ifrån sig det.
Nu arbetar de med medicin som hindrar att kroppen stöter bort njurar -
och hjärtan från andra människor så att en man kan fullända en graviditet.
Män kan välja att bli mödrar.
Detta kommer att resultera i... Här är förresten en gammal skämtannons.
"Tänk om ni män var tvungna att bära barnet."
Det kommer bli en verklighet.
Nu är möjligheten den att familjer -
kommer bli helt likgiltiga inför kön. Med det menar jag -
att du kan leva med din fru och dina barn i ett hus och -
i huset bredvid är båda föräldrarna och alla barnen kvinnor -
och i huset på andra sidan är alla män.
Detta är inte science fiction.
Här är en bild på Englands första familj med bara kvinnor.
Med inseminering och förmågan att tidigt i graviditeten se -
vilket kön fostret har så kan man välja och jag är rädd att -
många föräldrar väljer abort då fostret inte har det kön de ville.
Detta pågår. Den första familjen med bara kvinnor.
Vad händer med Guds syfte med att skapa män och kvinnor?
Låt mig tillägga att förvirringen nu har tagit plats mitt i församlingen.
Det är min största börda. Det är en sak om samhället -
gör uppror mot Guds ordning, men att församlingen deltar...
Jag tror att församlingen - för mig är det de kristna männen...
Kristna män borde leda samhället uppförs -
istället för att följa med samhället utförs.
Men församlingen verkar följa efter världen, men 15 år senare.
Vi får ett rykte om att vara gammalmodiga och otidsenliga -
för att vi är motvilliga att gå utför. Världen accepterade homosexualitet -
för 20 år sedan. Församlingen har precis börjat. Det är en förskjutning.
Kristna följer så sakteliga världen utför. Skilsmässa är nu -
lika vanligt i församlingen som det var utanför för 20 år sedan.
Församlingen går sakta nedför, drar visserligen benen efter sig -
men anpassar sig gradvis efter nutida seder och standarder -
när den borde leda världen uppför.
Detta är inga skräckhistorier. Jag bara lägger en grund.
Nu finns det en ny Bibel, officiellt framtagen av de -
stora samfunden i USA som heter "Den inkluderande versionen" -
i vilken man har tagit bort all "sexism".
Jesus är inte längre Människosonen. Han är barn till en mänsklig varelse.
Gud är inte längre Fader utan FaderModer.
Hela Bibeln har översatts om och modifierats helt medvetet och är -
de stora samfundens officiella Bibel.
Det har inte kommit hit än men det är på väg.
I en recension i New York Herald Tribune sa en recensent så här -
något av det bästa jag hört -
han sa: "Djävulen, hon måste skratta ihjäl sig."
Det är inte bara ett skämt för i "den inkluderande versionen" -
är djävulen fortfarande en man. Ganska avslöjande eller hur?
Ren och skär fördomsfullhet. I BBC:s morgongudstjänst -
ber man nu till Moder i himlen.
Jag skrev till dem och fick svaret: -
"Det har kommit in väldigt få klagomål och vi måste återspegla -
nutida trender i våra religiösa inslag."
Så be till Gud, hon kommer hjälpa dig.
Det finns en anglikansk katedral där de nu har ett nytt krucifix vid altaret.
Det är fullskaligt och skulpterades av -
sir Winston Churchills dotterdotter med namnet Soames.
Kristus är helt naken som sig bör.
Det lilla tygstycket runt hans midja fanns inte vid korsfästelser.
Man skulle vara naken för förnedringens skull men medeltidens -
kyrkan ville inte att man skulle veta att Jesus var omskuren och jude.
Men det hör inte hit. På detta krucifix jag talar om -
så är Han inte bara fullskalig och naken, Han är kvinna.
Det hänger vid altaret.
Många män har sagt att de har bekymmer med felaktiga tankar -
när de ska ta nattvard. Det verkar som att djävulen -
vill ta nattvardens helighet ifrån dig med hjälp av felaktiga tankar.
Kan du tänka dig att knäböja inför en naken kvinnokropp för nattvarden?
Detta pågår och kan du inte se det måste du öppna dina ögon.
Förvirringen mellan manligt och kvinnligt har nu -
spridit sig till församlingen. Vi måste möta den på insidan.
Prästvigning av kvinnor är bara toppen av isberget.
Då förutsåg jag att nästa beslut skulle bli prästvigning av homosexuella.
Jag tänker inte tala om vad som kommer efter det.
Allt handlar om en stämning i vilken församlingen accepterar tidsandan -
istället för att be den Helige Ande att vara ledare.
Jag tror du förstår bördan. Vårt samhälle behöver starka familjer -
och en stark församling som båda behöver starka män.
Som avslutning ska jag citera en dikt skriven av en biskop.
"Där striden står som starkast på livets stridsfält -
där finner du den kristne soldaten representerad av sin fru."
Han har fattat. Jag ska berätta vad vi ska fortsätta med.
I det andra föredraget ska jag tala om skillnaden på män och kvinnor -
som är avsiktligt skapad av Gud.
Män känner inte till skillnaden mellan män och kvinnor. Otroligt eller hur?
Ni ska få ett erbjudande. När jag har förklarat skillnaden -
på män och kvinnor är allt ni behöver göra att säga mig att -
ni redan visste det så får ni välja ett valfritt gratisexemplar av mina böcker.
Där har ni ett erbjudande. Dock så har jag aldrig blivit av med en bok.
Inte ens när läkare varit närvarande. Men jag ger er detta erbjudande.
Kände du redan till allt om skillnaden mellan män och kvinnor -
så tar du en gratis bok med min välsignelse.
Jag är redo för en kopp kaffe och det är nog ni också.
Eller hur?
Översättning: Carl Ahl Himlen TV7