FÖRINTELSEN
Lärdomar Förintelsen ger judar och kristna
Del 1
1900-talet inleddes i en anda av stor optimism.
Alla talade om framsteg.
Detta delvis tack vare vetenskapen som gick framåt med stormsteg -
och gjorde livet allt bekvämare.
Det berodde också på att Darwins evolutionsteori -
redan tillämpades på samhället.
Man trodde vi befann oss på en rulltrappa som ledde uppåt.
Som en brittisk premiärminister sa: -
"Upp och upp och upp och framåt och framåt och framåt."
Alla förväntade sig att det 20:de århundradet -
skulle bli det bästa någonsin. Det friskaste, förmögnaste och fredligaste.
Sedan förliste Titanic på sin jungfruresa.
Och betydelsen av detta skeppsbrott -
är att skeppet var den största tekniska framgången på sin tid.
Det största rörliga objekt som människan någonsin gjort.
Det lyxigaste skepp som någonsin seglat.
Och det sjönk till havets botten på sin första resa.
Det spräckte optimismens bubbla.
Den första stora katastrofen på 1900-talet.
Och några år senare bröt första världskriget ut -
då miljoner människor dog i leran och blodet i skyttegravarna.
Och mindre än ett kvartssekel senare utbröt andra världskriget.
De största katastroferna i historisk tid har skett på 1900-talet.
Och av dem alla var den allra fasansfullaste Förintelsen.
Den åstadkommer fortfarande chockvågor av förfäran.
Mordet på 6 miljoner judar, varav en fjärdedel var barn.
De stred inte ens mot någon. De var inte inblandade i stridigheterna.
Det var ett folkmord, mord på en ras, ett helt folk.
Dess syfte var att utplåna judendomen i Europa.
Man använde självklart eufemismer för att beskriva det.
Det kallades inte för mord utan för en lösning på det judiska problemet.
Det låter mycket bättre.
Precis som folkmord senare har kallats etnisk rensning.
Det låter mindre chockerande än mord på en ras.
Så tidigt som 1938 insåg nationerna att Europas judar svävade i livsfara.
USA:s president sammankallade en konferens vid Genèvesjön -
på ett ställe som heter Évian-les-Bains.
Han samlade olika länders ambassadörer -
för att diskutera den enda frågan: "Kan vi rädda Europas judar -
från den katastrof som är på väg?"
USA:s ambassadör sa rent ut att USA inte kunde ta emot fler.
Även om USA är väldigt stort och där finns mycket utrymme -
kunde de inte ta emot fler, och det angav tonen för konferensen.
Den ena nationen efter den andra sa att de inte kunde ta emot några.
Storbritannien sa sig kunna ta emot några tusen barn.
Men inte deras föräldrar.
Två små nationer, Nederländerna och Dominikanska republiken, -
sa att de kunde ta några hundra vuxna.
Men till största delen var mötet ett misslyckande och efter första dagen -
seglade de flesta delegaterna omkring på Genèvesjön -
även om konferensen ännu pågick.
Observatörer från Tyskland rapporterade till Hitler: -
"Gör vad du vill med judarna, nationerna bryr sig inte."
Och jag tror att på sätt och vis -
var andra världskriget en dom över västländerna -
eftersom de inte gjorde något för Guds utvalda folk.
Man insåg redan 1942 att judarna höll på att utrotas.
Churchill visste det, via avkodningen av Enigma kryptoapparaten -
på Bletchley Park, inte långt härifrån.
Men han vågade inte göra något, då han var rädd att tyskarna skulle inse -
att vi redan höll på att lösa deras militära kod.
Han uppmanades bomba lägren, eller åtminstone tågbanorna dit -
men han beslöt att inte göra det.
1945 då de allierade befriade lägren -
koncentrationslägren och förintelselägren -
ställdes världen ansikte mot ansikte med det ohyggliga.
Jag läste en mycket djup berättelse.
En amerikansk officer var en av de första -
som kom in i lägren efter att de befriats.
Han mötte en åttaårig pojke.
Han tyckte så synd om pojken att han började gråta -
och insåg att hans tårar kunde göra pojken orolig -
så han lyckades skratta -
för att försöka muntra upp pojken, men denne bara fortsatte stirra.
Till slut frågade officeraren, en rabbin i uniform, av pojken: -
"Hur gammal är du?" Och pojken svarade: "Äldre än du."
"Vad får dig att tro det?"
"Du gråter och skrattar som ett barn.
Jag har inte skrattat på många år. Jag har inte heller gråtit.
Så jag är äldre än du."
Den lilla berättelsen sammanfattar alltihop.
Och fasan spreds världen runt genom nyhetsfilmer.
Och vi började alla inse vad som hade pågått.
År 1948 grundades staten Israel.
Och i åren mellan andra världskriget och 1948 transporterade vi britter -
judar bort från Löfteslandet -
och placerade dem bakom taggtrådsstängsel i läger -
på Cypern och deporterade dem till och med tillbaka till Tyskland.
Hela historien får oss alla att känna oss skyldiga.
1978 visades ett tv-drama med titeln "Förintelsen" på vår tv.
Det gjorde Meryl Streep till en stjärna. Några av er har kanske sett det.
Jag har gjort två, vad jag kallar pilgrimsfärder till Auschwitz.
Jag minns hur jag stod i krematoriet -
och såg märken efter naglar på väggarna.
Människor försökte skrapa sig en väg ut -
då den dödliga gasen Zyklon B tog livet av dem.
Deras hår klipptes och användes som fyllning i kuddar.
Guldplomberna drogs ur deras tänder med tänger.
Om de hade tatueringar rakade man av huden -
och torkade den till lampskärmar.
Om de hade något fett på kroppen gjorde man tvål av det.
Efter att de förbränts till aska såldes den som gödningsmedel.
Från det de kommit in tills de såldes som gödsel tog det 1,5 timme.
En jude visade mig runt i Warszawas ghetto.
Han beskrev livfullt för mig vad som hände då de var fångna därinne.
Det var den största judiska bosättningen i Europa på den tiden.
Före kriget. De grävde ner anteckningarna om vad som hände -
i underjordiska källare och jag såg på hur arkeologer nu -
letade efter de anteckningarna. Därifrån reste jag till Treblinka.
Vi måste gå över ett fält som var täckt av en meter aska -
och klinker, vad som återstod av judarna i Warszawas ghetto.
Jag var där med ungefär 40 unga människor från Israel -
som grät över sina mor- och farföräldrar.
Jag behöver inte berätta mera.
Ni har ingen ursäkt att inte veta vad som hände. Alla borde veta det.
Jag undrar hur många av er som besökt krigsmuseet i London?
Där finns en fantastisk utställning över Förintelsen som alla borde se -
innan den stänger. Hur många av er har varit där?
Bara en minoritet av er.
Om ni verkligen bryr er om Förintelsen borde ni se den.
Den är storartat uppbyggd.
Hela vägen då man går genom historien på utställningen -
återkommer ett ansikte på skärmen.
Någon som genomgick allting.
Han beskriver vid varje stadium hur det var att vara mitt i det.
Man lever tillsammans med denna person genom hela visningen.
Tills man i slutet själv gått igenom allt.
Vi vet vad som hände.
I fjol var Förintelsen upprepade gånger på nyheterna.
Delvis för att det gått 60 år sedan dess -
och det fortfarande fanns några överlevande.
Det är en av de sista minnesstunderna -
där överlevande fortfarande finns med för att bekräfta vad som sägs.
Året började med att påven besökte Yad Vashem i Jerusalem.
Han bad om förlåtelse för vad som gjorts mot det judiska folket och -
han stod bredvid en judisk kvinna som han hade hjälpt att fly i Polen.
Det var ett gripande fotografi.
Sedan beslöt Tony Blair och Jack Straw att reservera -
27 januari som en årlig minnesdag över Förintelsen.
För all framtid.
I dag är den första minnesdagen de beslöt om.
Det hölls en konferens i Oxford förra juli -
med hundratals forskare från hela världen.
De möttes för att diskutera endast en sak.
Hur kan man förhindra att Förintelsen upprepas?
En av de mest framstående ledarna för konferensen var Martin Gilbert.
Han är en historiker från Oxford och själv jude.
Han har skrivit den bästa historieboken om Förintelsen -
om ni någon gång vill studera den i detalj.
"The Holocaust: The Jewish Tragedy". (Förintelsen, den judiska tragedin).
Han ledde konferensen i Oxford.
Jag nämnde krigsmuseet.
Det har hållits minneshögtider över Förintelsen i det här landet.
En i Howe, en i Nottingham.
De anordnades av kristna som vill komma ihåg denna tragedi.
I fjol ställdes David Irving inför rätta.
Han skrev en bok som försökte bevisa att Förintelsen aldrig inträffade.
Eller snarare att den inte alls var så omfattande som folk trott.
Men rättegången bevisade att han var en bedragare.
Han fråntogs sitt anseende som historiker. Ni kanske minns fallet.
Det finns alltså ingen ursäkt att inte veta vad som hände.
Vi har den information som vi behöver.
Men det hindrar inte att det återupprepas.
Vi måste ställa några andra frågor.
Den första fråga jag vill ställa idag är: Var hände det?
Och det förbluffande är att det skedde i kristenhetens mitt.
Det skedde inte i den muslimska världen.
Det skedde i den kristna världen, vilket påminner oss om att -
judarna har lidit mycket mer i kristna länder -
än under någon annan religion, islam medräknat.
Jag säger detta till vår skam.
Det skedde i den mest sofistikerade kulturen i världen.
Den tysktalande delen av Europa, Tyskland och Österrike -
var kulturens hjärta.
Den mest sofistikerade kulturen kom från Berlin och Wien.
Därifrån kom konst och musik, Beethoven, Mozart och Strauss.
Det var Einsteins värld, tills han flydde till Amerika.
Det var filosofernas och teologernas värld.
Tyskland var världsledare då det gällde biblisk teologi.
Dock på ett nedbrytande sätt.
De införde vad som kallas ”högre kritik” inom bibelvetenskapen.
De lärde många pastorer att läsa Bibeln med sax i hand.
Att klippa bort det ena och det andra.
Det skadade församlingen oerhört mycket eftersom -
den tyska teologin spreds till Storbritannien och därifrån till USA.
Men först tömde den de tyska kyrkorna.
Den förstörde tron på Bibeln.
Så varför skedde det där, av alla platser?
Jag ska svara på frågan på tre nivåer.
Den personliga, nationella och kontinentala nivån.
Alla tre behövs för att förklara varför det hände i Tyskland.
Det var ju ett kristet land.
Den norra halvan var protestantisk, luthersk, -
och den södra delen var romersk-katolsk.
Platsen var fullpackad med kyrkor, pastorer och präster.
Men det var där det hände.
Låt oss börja på det personliga planet med Hitler själv.
Låt oss försöka förstå varför han utvecklade -
en attityd av hat och förakt gentemot judarna .
Han hade den inte i början.
Låt oss börja historien med Hitler som misslyckad konstnär -
som akvarellmålare och arkitekt i Wien. En fattig studerande.
Han var så fattig att han inte ens hade en ytterrock.
En rabbin tyckte synd om honom och gav honom en lång, svart rock.
Hitler använde den i många år under sin tid i Wien.
Det rådde redan en stark antisemitisk stämning i Wien.
Judarna föraktades och fick lida i Wien.
Då Hitler först stötte på denna antisemitism -
skrev han i sin dagbok något som jag aldrig har hört någon citera: -
"I juden såg jag bara en människa med en annan religion.
Därför var jag emot idén att han skulle attackeras på grund av en annan tro.
Antisemitism är ovärdigt ett stort folks kulturella traditioner."
Förstår ni att det är Hitler som talar?
Vad var det som gick fel? Vad fick honom att ändra sitt tänkande?
Vi kan vara säkra på att hans nedbrytande attityd till människor -
inte började med judarna.
Den började med andra.
Den började med de fysiskt och psykiskt handikappade.
Han ansåg att de inte var värdiga ett stort folk.
De föstes in i lastbilar -
där slangar fästes i avgasrören och fördes in i bilarna -
och de gasades ihjäl av kolmonoxid.
Därifrån gick han vidare till äldre personer.
Han ansåg dem vara till ingen nytta. Eutanasi kom in i bilden.
Det är nu lagligt i Holland och med säkerhet snart också i England.
Eutanasi är en del av ett program med beteckningen "livskvalitet".
Man bestämmer vem som är värdelös.
Det dröjer inte länge innan mormor avlivas som en gammal hund.
Därifrån gick det vidare till icke önskvärda personer.
Zigenare, en halv miljon zigenare fick lida.
Luffare, resandefolk.
Vilka som helst som Hitler ansåg ovärdiga ett stort folk.
Kristna inkluderades också. Speciellt Jehovas vittnen.
Men också en del protestantiska och katolska kristna.
Jag kommer ihåg då jag åt middag med den av mina stora hjältar, -
en man vid namn Martin Niemöller.
Han var befälhavare på en ubåt i första världskriget.
Då 2:a världskriget kom genomskådade han Hitler -
och predikade mot honom.
Han blev Hitlers personliga fånge i koncentrationslägret Dachau.
Han överlevde, och jag åt middag med honom efter kriget.
Så här sa han: "Först kom de efter fackföreningsledarna.
Jag var inte en fackföreningsledare så jag sa ingenting.
Sedan kom de efter Jehovas vittnen, och jag var inte det, så jag var tyst.
Sedan kom de efter katolikerna och jag var inte katolik, så jag teg.
Till sist kom de efter mig.
Men det fanns ingen som skulle ha talat för mig."
Så en del kristna råkade in i det.
Låt oss ha oss en korrekt och fullständig bild.
Till sist vände sig detta hat i sin helhet mot judarna. Varför?
Många försök har gjorts att diagnosticera Hitlers tankar.
Jag ska ge er 8 möjliga orsaker. Det kan vara en blandning av dem alla -
eller vilken som helst av dem.
Den första och enklaste orsaken är att medan han var studerande -
verkar det som om han smittas med syfilis -
av en judisk prostituerad, Hanna, i Wien.
Han delade henne med många andra studerande.
Var det då något började förändras i hans hjärta?
Den andra är att judarna dominerade det sociala livet i Tyskland.
De dominerade pressen, teatern, bankerna och universiteten.
Tre fjärdedelar av professorerna var judar.
Och Hitler försökte säga att tyskarna var den överlägsna rasen!
Det passade inte in.
Han anklagade dem för moralisk dekadans, och det är delvis sant.
Då judar slutar vara judiska och slutar tro på Gud -
kan de vara värre än andra.
Han anklagade dem för att producera nio tiondedelar av snuskböckerna -
och smörjan i Tyskland.
Han sa de korrumperade Tyskland med vulgära målningar och litteratur.
Är det orsaken?
Var det en filosofisk fråga?
Darwins evolutionsteori låg självklart bakom fascismen.
Den låg likaså bakom kommunismen och också kapitalismen i USA.
Men den fascistiska tråden är fascinerande att studera.
Darwins teori går i grunden ut på att livet är en kamp.
De starkaste överlever.
Så fort detta flyttades från djur och växter över till människor -
började skadan på allvar.
Nyckelordet i Darwins teori var "kamp".
I kampen mellan organismerna kommer de lämpligaste att vinna -
och de andra kommer att sjunka ner och bli utrotade.
Filosofen Nietzsche plockade upp tanken och drev den till sin spets.
Det var han som uppfann uttrycket "Gud är död".
En berättelse om några tyska studerande roade mig.
På ett universitet stod det på en anslagstavla: -
"Gud är död" undertecknat av Nietzsche.
Och en studerande hade skrivit där under: -
"Nietzsche är död" undertecknat av Gud.
Vad menade han med "Gud är död"? Han menade inte -
att Gud hade upphört att existera.
Han menade det vi menar då vi säger: "Har du hört att han har dött?"
Han kan nämligen fortfarande existera men tar inte längre kontakt -
är inte längre aktiv i den här världen.
Han kan inte längre tala med eller lyssna till oss.
Vi kan inte längre ha en relation. "Gud är död" betyder det.
"Gud kanske existerar, men i en annan värld än denna."
Han deltar inte längre här.
Hitler hittade allt detta i Nietzsche.
Det är inget sammanträffande att Hitlers bok -
som innehåller hans manifest, heter "Mein Kampf".
Min kamp.
Om ni spårar ordet "kamp" på 1900-talet upptäcker ni -
att det förkommer överallt och bär ansvar för miljontals dödsfall.
John D. Rockefeller lärde ut evolutionen i söndagsskolan!
Han undervisade där varje söndag.
Han sa: "I den kapitalistiska affärsvärlden är det en kamp -
och de starkaste vinner, de andra försvinner."
Amerikansk kapitalism bygger på detta. Det gör kommunismen också.
Marx, en jude, lärde att kampen mellan borgerskapet och proletariatet-
kommer att leda till revolutionen.
Borgerskapet försvinner för arbetarna är lämpade att överleva denna kamp.
Fascismen grep tag i det.
Den överlägsna rasen var arierna, tyskarna.
Judarna fanns på botten av det naturliga urvalet.
Var det det som låg bakom?
Var det Hitlers fruktan och hat gällande kommunismen?
Han trodde den var en judisk uppfinning.
Många av de första socialistiska ledarna i Ryssland -
var verkligen ateistiska judar.
Liksom Karl Marx själv var.
Det låg en sanning i att kommunismen var en judisk politisk uppfinning.
Efter första världskriget fanns det två extrema höger- och vänsterpartier -
som kämpade om Tysklands själ. Till vänster var kommunismen -
judisk kommunism från Ryssland -
till höger fanns Hitlers nationalsocialism eller fascism.
Var det för att judarna för honom representerade kommunismen -
som han såg dem som Fienden?
En viss skrift hade utan tvekan betydelse.
Det är en falsk publikation som kom från Moskva.
Den heter "Sions vises protokoll".
Forskarna har nu hittat dess ursprung i en roman.
Från romanen togs en konspirationsteori som införlivades i -
denna broschyr, inte mer än ett häfte, -
och man kan se originalutgåvor på krigsmuseet i dag.
Boken hävdade att judarna hade en hemlig konspiration -
att överta hela världen.
Den är full av lögner och baserar sig på en skönlitterär bok.
John D. Rockefeller distribuerade miljoner exemplar i USA.
Den är fortfarande en av de böcker som säljer bäst i arabvärlden.
Den har förföljt judarna ända sedan den utkom i början av 1900-talet.
"Sions vises protokoll". Hade Hitler svalt dess lögner?
Eller var det bara så att vilken ambitiös politisk ledare som helst -
måste hitta en gemensam fiende för att kunna ena sin nation?
Ingenting förenar ett folk mer än att ha en gemensam fiende att stå emot.
Därför var kyrkorna under 2:a världs- kriget fulla här i landet. Man bad.
Då kungen utlyste en bönedag var alla kyrkor fullpackade.
Vi hade en gemensam fiende och det förenade oss.
Vi har aldrig mer varit lika enade som då vi hade en gemensam fiende.
Alla politiker vet att om man kan finna en gemensam fiende -
som alla kan rikta sin aggression emot så förenar det människorna.
Valde han judarna till syndabock? Han var inte den första som gjort så.
De har varit syndabockar i århundraden.
Eller slutligen, var det fråga om ren stolthet?
Problemet med stolthet är att man lyfter upp sig själv -
på andras bekostnad.
Man kan inte vara arrogant om man inte är föraktfull.
Upphöjer man sig själv måste man kuva andra för att själv verka större.
Var det bara det att tysk stolthet måste hitta en fobi -
ett främlingsfientligt förakt för att trycka ner andra?
Det är de 8 förklaringar jag har hittat. Ni kan välja vilken ni vill.
Jag kan inte säga. Men hur fick han ett helt folk med sig?
Kanske dessa faktorer förklarar hans egna, personliga attityder -
men hur kunde han sälja dem till ett helt folk?
Låt oss se på det från den nationella synvinkeln. Den tyska nationen.
Det första vi kan säga om tyskarna är att de har en militär mentalitet.
Speciellt i Preussen.
Men den preussiska militarismen påverkade hela det tyska folket.
Med det menar jag att i en militär kontext -
lyder man alla som står över en.
Och man ger order åt alla som står under en. Det är en hierarki.
Tyskarnas nationella sinnelag är att man följer sin ledare.
Intressant. Om man reser till Holland så följer ingen där någon annan.
Alla är sin egen herre.
Men om man korsar gränsen till Tyskland -
och går till ett trafikljus vid en övergång -
och en lite röd man syns på ljuset -
står tyskarna i givakt tills den lilla röda mannen blir grön och sedan -
marscherar de över gatan. Det händer det inte i Holland.
Inte så mycket i Storbritannien heller. Men i Tyskland -
är de ett lydigt folk. Det är deras styrka och deras svaghet.
Om de har en god ledare är det deras styrka.
Med en dålig ledare är det deras svaghet.
Jag läste om Nürnbergrättegångarna av nazistiska krigsförbrytare.
Det är fascinerande hur ofta deras försvar var: "Jag lydde bara order."
De skuffade ansvaret uppåt i hierarkin.
Det är en militär mentalitet.
Högsta chefen har ansvaret och måste säga upp sig då saker går fel.
Det är ett drag i den tyska läggningen.
Demokratin misslyckades alltså i Tyskland.
Efter 1:a världskriget grundades en demokratisk republik.
Weimarrepubliken. Den misslyckades.
Förr eller senare misslyckas all demokrati.
Vi är inte ämnade för demokrati, vi är inte skapade till det.
Vi är skapade att leva under en kung, i ett kungarike.
Det finns ingen demokrati i Bibeln fast många tror att det är kristet.
Churchill var närmare sanningen, han sa: -
"Demokratin är den sämsta styrelseformen... -
bortsett från alla andra former."
Det är ett typiskt uttalande av Churchill.
Men den misslyckades minsann i Weimarrepubliken på 1920-talet.
Inflationen grasserade.
Man behövde en skottkärra med tyska mark för att köpa en brödlimpa.
Arbetslösheten nådde oanade höjder.
Då man har hög inflation och hög arbetslöshet -
är situationen mogen för en diktatur.
Och det kunde hända även här. Det kan hända var som helst.
Det som folket ropar efter är en stark man som kan reda upp röran.
En sorts messiansk förväntan föds.
Var finns den man som kan gripa tag i situationen, som -
inte väntar på röster och demokrati men sätter igång och reder upp det?
Lever man i kaos är det det mänskliga hjärtats rop.
Så situationen var mogen för det.
Dessutom hade Tyskland blivit totalt förödmjukat.
De hade gått med på ett vapenstillestånd.
Men månader senare hånade Versaillesfreden dem.
Den rev sönder Tyskland och tvingade dem att betala stora skadestånd.
Detta var efter ett vapenstillestånd, inte en villkorslös kapitulation.
Efter en överenskommen vapenvila.
Tyskland behandlades bokstavligen så illa av de allierade -
att de kände sig totalt förödmjukade.
Ingen är argare än någon vars stolthet har sårats djupt.
Hitler drog nytta av den förödmjukelsen.
Tyskland hade redan förlorat två imperier.
De använde inte ordet imperier, de talade om "Reich".
Det betyder kungarike eller imperium.
De hade redan förlorat två "Reicher".
Det första var Det Heliga Romerska Riket -
med Tyskland i centrum, århundraden tidigare.
Det andra inleddes år 1870 när alla små tyska stater -
förenade sig till ett Tyskland, under Kaisern, kejsaren.
Det blev det andra imperiet.
Det tog slut efter första världskriget under kejsar Vilhelm.
Hitler utlovade ett tredje Reich.
Ett tredje imperium.
Och han sa att det skulle bestå i tusen år.
Gissa var han tog den siffran från! Om ni kan er Bibel vet ni det.
Men han sa att det skulle bestå ett helt millennium.
Den fruktansvärda inflationen och arbetslösheten -
åtgärdade han, han ledde dem ut ur det, -
han återgav dem deras stolthet och lovade dem ett tredje Reich -
så man förstår varför de gensvarade. Hitler var deras frälsare.
Han gjorde storslagna saker för dem.
Det var han som uppfann motorvägarna, Autobahn.
Det var han som beslöt att folket skulle ha en bil.
Volket skulle ha en Wagen. Och Volkswagen är resultatet.
När ni ser en Volkswagen på vägen tittar ni på Hitlers verk.
Han gjorde stora saker för dem.
Därför var det mycket enkelt för en frälsare att bli en herre.
En Führer. En Heil Hitler.
Och han mötte minsann också deras andliga behov.
Inte bara deras psykiska eller militära behov -
eller behov av arbete och mat, han mötte deras andliga behov.
Han grundade en ny religion.
Det råder ingen tvekan om att Hitler var religiös.
Jag talar nu inte om det att han föddes som och döptes till katolik.
Jag talar om en ny religion.
Det var statens religion.
En statsreligion.
Tillbedjan av staten och dess överhuvud, Hitler.
Någon har mycket skarpsinnigt sagt: -
"Han var profet i München, präst i Nürnberg och kung i Berlin."
Om man ser på vad han gjorde i de tre städerna -
förstår man den fantastiska strategin i hans politik.
De tre städerna täcker hela Tyskland: München, Nürnberg och Berlin.
I München lade han fram sitt manifest.
Han skrev "Mein Kampf" i fängelset i München.
Det var där han första gången förkunnade antijudisk lagstiftning.
Det var i Nürnberg han höll gudstjänsterna.
Jag har varit i Nürnberg och gått omkring på stadion där.
Den stora arenan med templet och den brinnande elden -
utformad efter ett grekiskt tempel där han gick fram, ensam -
omgiven av tusentals efterföljare med flaggor, fyrverkerier, strålkastare.
Alltsammans var religiöst.
Det var prästerlig tillbedjan. Han var deras präst.
Han ledde dem in i en storlagen framtid.
Men i Berlin styrde och regerade han.
I Berlin hyllades han som kung.
Deras statsreligion utvecklade olika gudstjänster -
från barndop till bröllop och begravningar.
Så kunde folkreligion tas upp i denna statsreligion. Det var en religion.
Människor är obotligt religiösa. Om de inte tillber Gud tillber de någon annan.
Han mötte det behovet. Det blev en religion.
En ny bok av Ian Kershaw heter "Nemesis".
Det är andra delen i ett stort verk om Hitler.
Den har ansetts vara en av de bästa studier om Hitler som skrivits.
Hans tes är väldigt enkel. Hitlers hemlighet var - religion.
Statsreligion.
Det att folk tillbad honom och hans stat.
Då Hitlers mörkare sida avslöjades blev många i nationen förfärade.
Men vid det laget var det för sent att protestera.
All politisk opposition hade krossats.
Det fanns inga andra partier, ingen att rösta på, ingen som kunde protestera.
Individer protesterade och fick betala för det.
I det skede då den mörkare sidan av allt detta kom fram -
hade rädslan tagit makten.
Människor som är rädda protesterar sällan.
Det är den nationella vinkeln. Hur är det med en kontinentala vinkeln?
Jag måste gå lite längre tillbaka i historien.
Jag talar om den europeiska kontinenten.
Vad hade hänt i Europa under de 100 åren före Hitler?
Genom hela Europa under senare delen av 1800 och hela 1900-talet -
svallade nationalismens vågor höga.
Och kungligheterna höll på att försvinna.
Vid första världskrigets utbrott hade 24 krönta huvuden i Europa fallit.
Europa var nu täckt av republiker.
De få troner som återstod -
var konstitutionella monarkier som vår egen. De regerade men styrde inte.
I Europa fanns denna växande nation- alism, som går bortom patriotism.
Patriotism är att vara trogen mot sitt land.
Nationalismen säger: "Mitt land, rätt eller fel."
Det är inte en sann lojalitet. Nationalismens andra sida är rasism.
Anti-andra nationer.
Denna stigande våg av nationalism ledde oåterkalleligt till rasism.
Och därför xenofobi, en rädsla för främlingar.
Anti-folk-av-andra-raser- som-bor-i- mitt-land.
Därför fick judarna ofrånkomligen lida.
Det var utbrott av antisemitism i Ryssland, pogromerna, -
i Polen och speciellt i Frankrike.
En händelse i Frankrike måste jag nämna.
Det fanns en judisk högre officer i den franska armén.
Där förekom mycket antisemitism.
Man var avundsjuk på honom, då han stigit så högt i graderna.
Så kapten Dreyfus blev med orätt anklagad för att ha spionerat -
och sålt militära hemligheter till tyskarna.
Han ställdes inför rätta och befanns skyldig.
Han deporterades till Djävulsön.
Det hela var en helt påhittad historia.
Det ledde till ett stort ståhej, i synnerhet i hela Frankrike.
Vem var den existentiella författaren som lyckades få en rubrik i pressen?
"J’accuse...! " Jag anklagar.
Émile Zola, tack. Émile Zola ledde protesten -
och bevisade att han var oskyldig.
Han blev benådad och hämtades tillbaka en bruten man, till Frankrike.
Det var tydligt att det var en av hans medofficerare som var spionen.
Han hade kastat skulden på Dreyfus på ett mycket listigt sätt.
Den händelsen ledde till att staten Israel grundades år 1948.
Men jag återkommer till det.
Allt detta var nytt och ändå inte nytt.
Det innebar att rasism, den andra sidan av nationalism -
syntes allra tydligast i det allra mest nationalistiska folket, i Tyskland.
Det var oundvikligt att deras stigande stolthet i nationalismen -
skulle leda till antisemitism.
Judarna var det mest framträdande -
"främmande" folket inom Tysklands gränser.
Så de dödades i tusental.
De jagades från ett land till ett annat.
Detta var inget nytt, judarna hade lidit i århundraden.
De hade förföljts av antisemitism i århundraden.
Men det nya var orsaken till det.
Under alla tidigare århundraden hade judarna förföljts av religiösa orsaker.
För att säga det grovt och rakt på sak anklagades de för gudsmord.
Att de dödat Gud.
De hade ju dödat Jesus, Guds son.
Det var den religiösa grunden -
till antisemitismen i Europa i århundraden.
Men denna nya antisemitism var rasistisk och inte religiös.
Som Hitler skrev i sin dagbok i Wien -
hade han inget emot att de hade en annan tro.
Det var nu en fråga om blod.
Om man var en troende jude eller en judisk ateist spelade ingen roll.
Man var jude.
Detta var något nytt på 1900-talet -
men det hade dykt upp i Ryssland, Polen och Frankrike.
Nu kom det i allra högsta grad upp till ytan i Tyskland.
Vi har sett på vad som hände och var det hände.
Varför det hände på det mänskliga planet.
Men vissa frågor har inte ställts -
i all litteratur jag läst i år.
I programmen, t.ex. fyra timmar ikväll på tv -
kommer vissa frågor inte att diskuteras.
Och speciellt inte den fråga som jag vill tala om idag.
Jag tycker det är den viktigaste frågan.
Det borde den vara för alla judar och alla kristna.
Det räcker inte med att analysera de sociala och politiska och ekonomiska -
rasmässiga och historiska faktorer som ledde fram till detta.
Faktum är att det judiska folket är unikt.
De är Guds utvalda folk.
Och de påstår sig vara den enda existerande Gudens folk.
De har inte endast sin egen gud -
utan de påstår att deras Gud är den enda som verkligen existerar -
de andra är mytiska varelser, produkter av människans fantasi.
Så den stora frågan är -
varför Gud skulle låta detta drabba sitt utvalda folk.
I alla studier och diskussioner just nu -
är den frågan iögonfallande frånvarande.
Men den är ju den viktigaste frågan.
Inte bara varför människor gjorde det, utan varför Gud lät dem göra det.
Det är den verkliga frågan.
Var var judarnas Gud i Förintelsen?
Varför gjorde Han ingenting för att förhindra det?
Varför övergav Han sitt folk i den stund då de behövde hjälp som mest?
Även svårare att tänka sig, låt oss våga ställa frågan: -
Lät Gud det helt enkelt ske -
eller såg Han till att det hände?
Av många orsaker är det de som befinner sig närmast Förintelsen, -
som förlorat flest släktingar och som gått igenom dess vånda och smärta -
som upplever att det är nästan omöjligt att ens ställa den frågan -
för att inte tala om att besvara den.
Men jag tror att om vi ska lära oss vad Förintelsen vill lära oss -
måste vi ställa denna fråga.
Där finns djupa lärdomar både för judar och kristna.
Men om vi inte lär oss dem -
är vi sannolikt på väg mot liknande svårigheter.
Och värre. Det är min huvudpunkt i dag.
I den första delen ser vi på lärdomarna för judarna -
som kommer av att ställa den frågan.
Rabbiner och lärda kämpar med frågan -
eftersom deras folk ställer den.
Många har lämnat synagogan och sin tro och sagt: -
"Hur kan jag tro på Israels Gud efter detta?
Om Gud kunde låta det ske sitt eget folk -
gör jag slut med Honom. Jag kan inte lita på Honom.
Jag kan inte tro på Honom." Det är den ena ytterligheten.
Så rabbiner och vise män får sig denna fråga slängd i ansiktet.
"Kan ni förklara det för oss?
Och på så sätt ge oss förmågan att hålla fast vid vår tro på Gud."
En del otroliga svar har getts.
Jag har många böcker med dem hemma.
En av de mest fantastiska är det som en fotbollsspelare gav -
om handikappade människor.
Om reinkarnation. Att det var ett straff för tidigare generationers synder.
Kommer ni ihåg det? Det håller jag inte alls med om.
Den vanligaste förklaringen är ren agnosticism.
De rabbiner som anser så säger: "Vi förstår inte Gud.
Han är dold, Han är mystisk. Vi kan inte förklara det.
Han är Gud, varför skulle Han förklara för oss varför Han gör något?
Det är inte vår plats att ifrågasätta Gud."
Det ligger en sanning i det.
Men på sätt och vis är det en desperat tillflykt.
Det är att säga att Gud är så annorlunda än vi -
så mycket högre är Hans tankar och Hans vägar än våra att -
vi inte kan förstå det och vi måste bara förtrösta då vi inte förstår.
På sätt och vis är en sådan attityd ganska ädel.
Jag ser den hos Shadrak, Meshak och Abed-Nego i Daniels bok.
Då de kastades i den brinnande ugnen sa de: -
"Vår Gud är mäktig att rädda oss, men om inte -
kommer vi ändå inte att tjäna din gud."
Det är ädelt. Men det är väl inte hela svaret, är det?
Om Gud är så mystisk och så dold -
förstår vi Honom inte och kommer aldrig att göra det.
Det är en desperat hållning.
Sedan finns det de som försöker hitta Guds syfte -
med att tillåta att Förintelsen inträffade.
Judiska tänkare ger två specifika svar.
Ett av dem är att utan Förintelsen skulle staten Israel inte existerat.
Och det ligger en sanning i det.
Båda skedde inom samma årtionde, på 1940-talet.
Den ena ledde ofrånkomligen till den andra.
Världen var så gripen av medlidande och skuld -
för vad som skett i Förintelsen -
att världen enat ville att judarna hade ett eget tryggt hemland.
Och det anmärkningsvärda är att då staten Israel grundades -
och Förenat Nationerna i New York skulle erkänna staten -
röstade Ryssland och USA tillsammans!
Den enda gång de gjorde det -
gällande en viktig fråga efter 2:a världskriget.
Under kalla kriget röstade Stalin för det!
Det gjorde USA också. Storbritannien lade stolt ned sin röst.
Vi hade gett araber och judar motstridiga löften -
och kunde inte hålla något av dem.
Så vi försökte göra som Pontius Pilatus och två våra händer.
Men om inte Förintelsen hade dödat så många judar -
är det tveksamt om världen skulle ha understött -
en självständig israelisk stat.
Är det därför Gud tillät det? Jag tror inte det är hela svaret.
Det märkvärdigaste svar jag stött på, och detta är rabbiner som talar -
är att Förintelsen var ett uppfyllande av profetian -
i Jesaja kapitel 53.
Guds lidande tjänare utgjuter sitt blod -
för att försona sitt folks synder.
Utgående från den profetian undervisar rabbiner -
att judarna i Förintelsen -
bringade försoning inför Gud för hela världens synder.
Det står i deras egna Skrifter -
att utan att blod utgjutes finns det ingen förlåtelse av synder.
Det är deras resonerande förklaring av Förintelsen.
De kristna har förstås verkliga problem med att acceptera det -
eftersom de tillämpat Jesaja 53 på Jesus, Messias.
Då vi läser orden: "Han blev genomborrad för våra brott, slagen -
för våra synder. Straffet blev lagt på honom för att vi skulle få frid,-
och genom hans sår är vi helade." Då tänker vi inte på judarna i Förintelsen.
Vi tänker på Jesus.
Men det är ett svar.
Jag tror inte något av dessa svar når riktigt ända fram.
Det är så lätt att skylla på Gud för katastrofer och rättfärdiga oss själva.
Men vi måste alltid rättfärdiga Gud.
Då det betyder att skylla på oss själva eller andra måste vi möta sanningen.
Gud är den som ska rättfärdigas.
Förklaras ha rätt, för det är det som ordet betyder.
Det står i de judiska Skrifterna, en berättelse om deras egen historia -
att Gud slöt ett förbund med dem i Sinai.
Efter det att Han friköpt dem. Efter att ha räddat dem från slaveriet -
ur de fruktansvärda omständigheterna i Egypten.
Det var också en shoah, förintelse, då alla pojkbarn dödades.
De kastades till krokodilerna i Nilen.
Gud befriade dem, räddade dem, förde ut dem!
Sedan erbjöd Han dem ett förbund.
Ett äktenskap.
Han sa: "Jag kommer att göra detta för er.
Jag ska ge er ett eget land, hälsa, välgång, jag beskyddar er -
jag tar hand om er. Jag blir er jordbruksminister, försvarsminister.
Jag kommer vara allt ni behöver.
Förutsatt att ni säger 'ja' till mig."
När man i 2 Mos läser hur det förbundet slöts -
ser man hur Gud avger löften. Han säger "jag ska".
Löften ges också vid bröllopsceremonier.
Den längsta meningen (domen) i det engelska språket är -
"I will" (jag ska) i vigselceremonin. ("Ja" i den svenska).
De skulle vara Hans folk, i Hans land, för ett speciellt syfte.
De skulle leda världen till tro på Gud.
Det var genom dem som Gud skulle välsigna alla släkten på jorden.
Det var genom dem som hedningarna, goyim, skulle bli upplysta om Gud.
De skulle vara ett ljus för hedningarna.
Det var därför Han valde och kallade dem.
Han erbjöd dem ett förbund.
De skulle leva annorlunda än alla andra.
De skulle vara heliga, liksom Han var helig.
De skulle vara en levande demonstration på hurdan Gud var -
för världen. Därför placerade Han dem vid världens korsväg -
där Afrika, Asien och Europa möttes.
Världens vägkorsning.
Vid den lilla kullen Megiddo, Harmagedon.
Precis utanför Nasaret. Några mil från Jerusalem.
Vägen från Asien till Afrika och från Arabien till Europa korsas där.
De lever vid världens korsväg. Någon har sagt om det judiska folket -
att lever man mitt i en korsning så blir man överkörd. Och det blev de, ofta.
Men Gud placerade dem där -
för att världen som passerade förbi skulle kunna se hurdan Gud var.
Och hur välsignade folk som levde enligt Guds vilja var.
Så Han gav dem ett förbund med 613 bud.
Inte 10 utan 613.
Det var 10 stora lagar och 603 stadgar.
De täckte varje aspekt av livet.
Arbete, gudstjänst, familjeliv, jordbruk, födelse och död.
Deras kläder, deras tvagning, allting!
"Så här ska ni leva för att visa världen, -
vara ett ljus för hela världen."
Och som med alla lagar så innehöll de också sanktioner.
En lag måste ha påföljder.
Den måste innehålla belöningar och straff.
Och i förbundet vid Sinai var belöningarna för lydnad -
att de skulle bli mer välsignade än något annat folk.
Följderna för olydnad var att bli mer förbannade än något annat folk.
Femte Mosebok innehåller välsignelserna och förbannelserna.
Läs 5 Mos 28.
Då Josua ledde in dem i Löfteslandet -
ledde han dem till bergen Ebal och Gerissim.
Från det ena ropade man ut de välsignelser de skulle få om de lydde -
och på det andra förbannelserna. De stod hela tiden inför ett val.
Då man läser förbannelserna i 5 Mos 28 och 4 Mos 26 -
är det som att läsa en tidningsrapport om Förintelsen.
Sammanträffandet är för stort.
Där beskrivs hur de kommer att vara hungriga, törstiga och nakna, -
rädda, förtvivlade, föraktade, skräckslagna.
I detalj. Det känns som om man läste om Förintelsen.
Och det hela slutar med Mose uttalande: -
"Och liksom Herren förut gladde sig över er -
när han fick göra er gott och föröka er, -
så ska Herren nu glädja sig över er också när han utrotar och förgör er."
Det är en Gud man sällan hör något om.
Jag ska tala om det senare i andra delen.
Vi behöver lägga märke till tre drag i detta förbund som Gud slöt.
För det första var det ett frivilligt förbund.
De var inte tvungna att godta det.
De fick fritt välja.
"Tar ni detta förbund...", precis som vid en vigselceremoni.
"Tar du denna man eller kvinna..."
Gud erbjöd dem ett förbund, Han krävde det inte.
Han erbjöd dem det och de tog frivilligt emot det -
för sig själva och alla kommande generationer.
Det var ett frivilligt förbund, det tvingades inte alls på dem.
De accepterade ivrigt och villigt de skyldigheter det medförde.
För det andra var det ett totalt förbund.
Det var inte ett idealiskt sätt att leva -
utan ett standard sätt att leva som Gud inkluderade.
Människor tror att om man håller 7 av 10 Guds bud så är Han nöjd.
Men de fick höra specifikt att de skulle hålla alla buden, hela tiden.
Inte några av dem ibland, eller bara försöka leva på det sättet.
De skulle hålla alla, hela tiden, annars hade de brutit förbundet.
De godkände det. De visste vad de gjorde. Gud hade sagt det i klartext.
Och detta leder oss till Nya Testamentet och Jakobs brev.
"Den som håller hela lagen men bryter mot ett enda bud är skyldig till allt."
Den är en kedja.
Allt hänger ihop. Bryter man den på ett ställe har man brutit hela.
Och den blir oanvändbar.
Låt mig illustrera det. Jag kör längs en motorväg -
i en bekväm hastighet på 150 km i timmen och polisen stannar mig.
"Vet du hur snabbt du körde?"
"Ja, men låt mig berätta att jag precis kom från London centrum -
och jag stannade vid alla röda ljus, -
och körde enligt hastighets- begränsningen hela tiden i London."
Polismannen blir inte imponerad.
"Jag bryr mig inte om vad du gjort innan, du bryter mot lagen."
Eller säg så här: Om någonting händer min bil, t.ex. punktering, -
eller motorn skär ihop eller något sådant, -
bara en sak går sönder, då är jag en fara för alla andra på vägen.
Och det är allvarligt.
På samma sätt var Guds förbund frivilligt -
men det var totalt. "Ni håller det helt eller inte alls.
Helheten ger vad jag kallar ett heligt liv."
Alla 613 buden.
För det tredje var det ett kollektivt förbund.
Det slöts med hela folket, inte enskilda judar utan hela folket. Som en helhet.
Bröt alltså bara en enda person lagen kunde hela nationen få lida.
Det hände med mannen Akan -
i Jeriko, då han rörde förbjudna saker.
De besegrades vid nästa stad.
Det är ett kollektivt förbund.
Om någon bryter mot det kan alla, eller många, få lida.
Om en generation bryter det -
kan det drabba den tredje och fjärde generationen.
Det är ett kollektivt förbund, det sluts med hela folket.
Inte med individer.
Då vi förstår det kan vi börja förstå Israels tragiska historia.
Läs Gamla Testamentet och det är den ena tragedin efter den andra.
Det är en berättelse om katastrofer.
Från det ögonblick de slöt förbundet bröt de det.
De bröt inte alla det, men några gjorde det.
Och i synnerhet då deras ledare bröt det -
vare sig det var en profet, en präst eller en kung -
som bröt det, då fick hela folket lida för det.
Katastroferna var Gud som uppfostrade sitt folk.
"För den Herren älskar tuktar han", och Han tuktade minsann sitt folk!
Torka, svält, farsoter, epidemier, invasion, exil.
Men Gud gjorde det aldrig utan att varna dem först.
Gud älskade dem.
Han skickade alltid en profet för att berätta att problem var på väg.
Han gav dem en chans att omvända sig. Sådan är Gud.
Han ger människor varje chans Han kan att ändra sig.
Men förr eller senare måste Han handla.
Amos sa: "För Herren Gud gör ingenting -
utan att uppenbara sin hemlighet för sina tjänare profeterna."
Sammanhanget visar att det gäller katastrofer.
Läser man profeterna är detta deras budskap från början till slut: -
"Ni är på väg mot problem!
Det här kommer att hända för att ni inte håller förbundet."
Alla profeterna helt enkelt kallade människorna tillbaka till förbundet.
Läs det, det förklarar allt de sade. Det är vad de sysslade med.
Herren stod fast vid sitt ord. De förlorade till och med sitt land.
Det tog dem 1000 år att få det helt och hållet. Så förlorade de det på 500 år.
Och så är de i exil i Babylon igen.
Jesus var en profet, om inte annat, till och med judarna börjar inse det.
De har börjat inse att Han inte endast var lärare utan även profet för folket.
Han förutsåg ytterligare en exil.
Han förutsade en ny förstörelse av Jerusalem.
Och Han kopplade samman båda två med det att de förkastade Honom.
Det kom fram i liknelse efter liknelse.
Förintelsen var kulmen på denna andra exil.
Bottnen var nådd i den andra exilen på 1940-talet.
Den värsta attack de någonsin råkat ut för.
Berodde detta endast på situationen på 1900-talet i Europa -
eller var judarna i Europa, -
speciellt de som talade tyska i Tyskland och Österrike -
på något sätt ansvariga för Förintelsen?
Om Gud ens tillät det, än mer orsakade det -
så var det på något sätt något de förtjänade.
På något sätt kan judarna inte anses vara helt oskyldiga offer -
som inte hade något ansvar.
Vad kunde de ha gjort? På vilket sätt syndade de -
på ett sätt som kunde framkalla Guds vrede?
Det fanns två sätt, som jag måste ta upp.
Men jag försöker fatta mig kort.
Jag kan summera dem i två ord: assimilation och tradition.
Vi tar assimilationen först.
Judarna i Europa hade nu blivit emanciperade.
Det började med Oliver Cromwell i vårt land -
som släppte tillbaka judarna in i England efter många århundraden.
De hade drivits ut år 1291.
Det hade varit en hemsk belägring av judarna i York i slottet där.
De begick självmord hellre än att ge sig till de engelska soldaterna.
Från 1291 var ingen jude tillåten att vara i England.
Och medan de var borta -
spreds en nidbild av judarna av William Shakespeare: Shylock.
Alla i Storbritannien antog att en jude var en Shylock.
Om ni känner till pjäsen "Köpmannen från Venedig" så känner ni till bilden.
Men Oliver Cromwell inbjöd dem att komma tillbaka.
Senare kom franska revolutionen -
med frihet, jämlikhet och broderskap för alla människor.
Judarna fick också sin frihet, jämlikhet och sitt broderskap.
Man kunde inte kämpa under den devisen -
utan att ge alla dessa tre saker.
Judarna i Frankrike blev först emanciperade -
och det spreds i Europa. Judarna kom ut ur ghettot.
De kom ut ur sina begränsade yrken. Penningutlåning var det viktigaste -
eftersom de kristna var förbjudna att utöva ocker.
De kom från skrädderi och juvelhandel, alla de yrken de hade -
som lätt kunde packas in i en liten kappsäck och förflyttas annanstans.
Men nu gick de vidare och utvecklade yrken och näringar.
De blev läkare och vetenskapsmän.
De var fria nu, att vara samhällsmedborgare -
de var fria att inta sin plats i livet i Europa.
Men emancipationen ledde till assimilation.
De blev helt enkelt mer och mer lika de människor de levde bland.
De behöll vissa judiska seder -
omskärning, sabbaten, kosher mat.
Men på många andra sätt blev de mer och mer lika européerna -
som de levde bland och antog deras kultur.
Ingenstans skedde detta i större skala än i det tysktalande Europa.
I Berlin och Wien.
Judarna var inte lika assimilerade någon annanstans.
De blev mer tyska än judiska.
De utvecklade ett nytt språk: jiddisch.
De glömde hebreiskan.
De började förlora sin identitet på många sätt.
De bidrog stort till det europeiska livet.
Av de fyra män som påverkade 1900-talet mest var tre judar.
Darwin, Marx, Freud och Einstein.
Vi har blivit mer påverkade av de fyra människorna än av några andra.
Samhället har.
Tre av dem var tysktalande judar.
De blev framstående på så många sätt inom europeisk kultur.
Men åtminstone två av de tre judarna trodde inte på Gud.
Det sägs att Darwin förvisade Gud från naturen ,-
Marx förvisade Gud från historien, -
och Freud förvisade Gud från människans själ.
Det är en kliché, men det ligger en viss sanning i den.
De är kända för allting annat än Gud.
Då de inte längre hade sin identitet i att vara Guds heliga och utvalda folk -
så upphörde de att vara användbara för Gud. Hänger ni med?
De var på väg att bli som andra folk.
Inte Guds folk. Han förlorade sina vittnen.
Profeten Jesaja sa: "Ni är mina vittnen."
Men de kunde inte vara vittnen nu.
Så här sa profeten Hesekiel. Lyssna noga.
Han talar till Israel.
"Förvisso ska inte det få ske som har kommit upp i ert sinne när ni tänker: -
Vi vill bli som hednafolken, som folken i andra länder.
Så sant jag lever, säger Herren Gud, -
med stark hand och uträckt arm och utgjuten vrede -
ska jag sannerligen regera över er." (Hes 20:32)
Ni förstår?
"Ni vill blir som andra folk?
Ni har redan slutit förbund med mig och jag kommer inte att tillåta det."
Jag har noterat att var än judarna blir assimilerade -
lyfter antisemitismen sitt huvud.
Det är en uppfyllelse av Guds löften till dem.
"Om ni vill slå er ner någon annanstans och bli som andra folk -
kommer jag att hindra det med utgjuten vrede."
Ett otvetydigt budskap. Jag hade aldrig lagt märke till det -
innan Derek Prince hörde mig tala om Förintelsen -
och frågade om jag läst Hesekiel.
Jag blev förbluffad över att hitta det tydliga uttalandet där.
Gud gav dem tillräckligt många varningar.
Han skickade sina profeter och jag vill nämna en: Theodor Herzl.
Herzl var en ateistisk, eller åtminstone agnostisk jude.
Han var förvisso inte en troende jude.
Han var journalist i Wien.
En av hans vänner var en anglikansk präst -
som var kaplan vid brittiska ambassaden i Wien.
Det är en fantastisk historia. Han hette Hechler.
Hechler sa ständigt till Herzl: -
"Du måste se till att judarna åter- vänder till det land Gud lovade dem!"
Så höll han oavbrutet på och drev på Herzl.
Men Herzl tog inte emot budskapet förrän -
han reste till Paris för att rapportera om rättegången mot Dreyfus.
Nu återvänder vi till den franska incidenten.
Då Herzl såg hur orättvis den rättegången var -
sa han att judarna aldrig kan vara trygga någonstans -
förutom i sitt eget land.
Han åkte tillbaka till Wien och skev boken "Der Judenstaat", Judestaten.
Han beskrev hurdan en judisk stat kunde vara.
Han insåg till en början inte att den måste vara i Löfteslandet.
Han trodde den kunde vara i Kenya eller Uganda eller Mauritius.
Olika ställen erbjöds av den tyska och brittiska regeringen.
Till sist insåg han att det måste vara det land som Gud gett dem -
även om han inte trodde på Gud.
Han åkte runt i Europa och bönföll judarna -
att återvända till sitt land innan det var för sent.
Han kunde se vad som var på väg, i synnerhet i den tyskspråkiga världen.
Nu talar vi om 1890-talet.
Så länge sedan.
Han beslöt att sammankalla en sionistisk kongress år 1897.
Eftersom han såg att de tyska judarna var i den största faran -
sammankallade han den i München.
Och i München reste sig de tyska judarna upp i förskräckelse -
och vände sig till myndigheterna för att hindra hans möten i deras stad.
"Vi är tyskar nu, detta är vårt Löftesland.
Här vill vi förbli. Vi är accepterade, vi har det bra -
vi har vår affärsverksamhet här, vi vill inte höra på den mannen."
Så de tyska myndigheterna förbjöd Herzl -
att hålla den första sionistiska kongressen i München.
Den plats där Hitlers första antijudiska lagar skulle stiftas.
Är inte historia intressant? Det är Hans story.
Så Herzl måste ta sig till kasinot i Basel i Schweiz.
Jag hade privilegiet att tala på den exakta estraden på kasinot.
Vilket år var det?
Jubileumsåret för staten Israels födelse.
Det spelar ingen roll, men jag stod på samma estrad där Herzl år 1897 -
sa att staten Israel kanske inte kommer så snabbt -
men att den skulle komma inom 50 år.
Han tog fel på två månader.
Men han hade varnat dem. En annan jude gick omkring, speciellt i Polen.
Han hette Jabotinsky.
Hans enda bön var: "Förstör diasporan innan den förstör er."
Det var hans budskap. Ingen lyssnade på honom.
Han dog i fattigdom i New York.
Men han är en av hjältarna, en av de profeter som Gud sände.
De fick många varningar.
Redan i slutet av 1800-talet.
Det tog 40 år innan Förintelsen skedde.
Men Gud är nådig.
Än Polen då? Där var de inte assimilerade.
Den största judiska befolkningen i Europa var religiös.
Warszawa ghettot var ett av de mest religiösa samhällena i Europa.
Varför måste de lida?
Jag har redan sagt att förbundet med det judiska folket är kollektivt.
Därför kommer även oskyldiga judar att få lida -
för de skyldiga, men jag tror det ligger mer bakom än det.
Vad kunde de religiösa judarna i Polen, -
till skillnad från de sekulära judarna i Berlin och Wien -
vad kunde de religiösa judarna i Polen ha gjort -
för att uppväcka Guds vrede? Svaret ligger i ordet tradition.
Ni har väl sett filmen "Spelman på taket"?
Ni minns den första sången "Tradition", som Topol sjunger?
Han sjunger den mycket bra.
Judarna förklarar sig leva enligt Toran.
Det är de fem första böckerna i Bibeln, Moseböckerna.
De förklarar sig leva enligt den.
Men i själva verket är judendomen idag en fruktansvärd blandning -
av Skriften och tradition.
Så mycket tradition har lagts till -
att jag är rädd att judendomen är nästan oigenkännlig.
Den hade förändrats redan på Jesu tid.
Som en profet till sitt folk sa Han: "Ni upphäver Guds Ord -
genom era mänskliga traditioner."
Men mycket mer har hänt sedan Jesu tid.
Mishna och Talmud är fullspäckade av tradition.
Fulla av vad som kallas rabbinska tolkningar av Skriften.
De ligger ofta långt ifrån Skriften.
Man ägnar Talmud och Mishna mycket större uppmärksamhet än -
Gamla Testamentets profeter, i många synagogor.
Traditionerna har misstolkat, tillämpat fel och även neutraliserat så många -
av Torans instruktioner.
Offer för försoning för synder har ersatts av botgöring.
Dödsstraffet för 15 synder i Toran -
inklusive äktenskapsbrott, har ersatts -
av andra saker. Gällande äktenskapsbrott av skilsmässa.
Å andra sidan har etiska regler utarbetats så in i minsta detalj -
att det är nästan otroligt. Jag är rädd att ni tycker vissa av dessa är roliga.
Men det är tragiskt.
Tag t.ex. sabbaten. Sabbatslagen är mycket enkel.
"Det är min dag", säger Herren. "Ni har sex dagar för ert eget arbete -
och en av sju dagar ska ni ge mig."
Den var till för deras bästa.
"Sabbaten skapades för människan och inte människan för sabbaten."
Jesus sa det på grund av vad som skett med den redan på Hans tid.
139 större föreskrifter har lagts till Toran i judisk tradition.
En del av dem är nästan skrattretande.
Man får inte gå med käpp på sabbaten -
för om den ritar ett streck i stoftet så plöjer man.
De kritiserade Jesu lärjungar för att de krossade säd i handen på sabbaten.
Det är att tröska.
Man får inte ha säkerhetsnålar i kläderna.
Man skuffar dem genom tyget och det är att sy.
Ännu idag kan man i Jerusalem se lägenheter annonseras ha -
den senaste lyxen: sabbats-strömbrytare.
Tills alldeles nyligen var det att arbeta om man tände och släckte.
Och man får inte arbeta på sabbaten.
Många judiska familjer i London brukade ha en icke-judisk tjänarinna -
som skulle tända och släcka för dem på sabbaten.
Nu har de uppfunnit en strömbrytare som inte slår av strömmen -
utan endast sätter resistans i den.
Jag kan inte alla detaljer, men ni kan föreställa er den.
Chefsrabbinen har tillåtit användningen av de strömbrytarna.
Det finns sabbats-hissar i dessa flervåningshus.
Före det fanns sådana strömbrytare i hissarna -
fick man inte använda dem på sabbaten.
Man gick upp tio trappor, vilket inte var arbete -
hellre än att trycka på knappen. Ledsen, men jag berättar som det är.
Hellre än att trycka på en knapp på sabbaten, vilket var att arbeta.
Det är sådant som Jesus stötte på.
Och Hans lärjungar, och det orsakade den första större oenigheten -
mellan Honom och de andra judarna.
Ett annat exempel från den israeliska arméns första tid.
Signalisterna använde sig av morse.
Men det betydde att bryta en krets.
Vilket var arbete, så de fick inte göra det på sabbaten.
Då de började förlora strider gick de till chefsrabbinen för att få hjälp.
Han tänkte efter länge och sedan sa han: -
"Om ni använder vänstra handen på sabbaten så är det inte arbete."
Alla signalister måste lära sig använda vänstra handen, det var inte arbete.
Ni tycker det är lustigt, men vi borde gråta.
Det har gjort sabbaten till en lagisk börda som är omöjlig att bära.
Det mesta är tradition.
Att ha två kök, två uppsatser kastruller -
en för mjölkprodukter och en för köttprodukter.
Det kom inte från Toran.
I Toran ger Abraham änglarna kalvkött och smör under samma måltid.
En vers i Toran lyder: -
"Du ska inte koka en killing i mjölken från dess mor." (2 Mos 23:19)
Det gäller en hednisk fruktbarhetsrit som kananeerna sysslade med.
De trodde att om man använde moderns mjölk -
för att koka killingen så skulle det leda till större fruktbarhet.
Nyckeln till versen ligger i att det är i moderns mjölk.
Den källa som gav killingen livet skulle inte användas -
för dess död och förtäring.
Det var Guds protest mot denna fruktbarhetskult.
Från denna vers har man tagit att ingen mjölk ska användas med kött.
Många judar i dag har nästan två helt olika kök -
på grund av denna tradition.
Traditionen syns också i deras kläder.
Om ni reser till Jerusalem ser ni traditionen i den judiska klädseln.
Jag säger inte mer om det.
Rättfärdigheten blir något yttre, istället för något inre.
Religion är rättfärdighetens fiende.
Då den blir så lagisk att den sortens skrattretande tillämpning -
gör folk till sabbatens fångar, istället för att de skulle glädja sig i den.
Jag kunde berätta mer om assimilation och tradition -
men de europeiska judarna hade på dessa två sätt -
prövat Guds tålamod till dess yttersta gräns.
Han använder alltid människor för att disciplinera sitt utvalda folk.
Han använde filisteerna, assyrierna, babylonierna -
eller midjaniterna, edomiterna eller nazisterna.
Så gör Gud eftersom Han är historiens Herre.
Men vi måste tillägga att det inte ursäktar dem Han använder.
De gör det frivilligt, och de går ofta långt längre -
än Han sagt åt dem att gå.
Ni kan läsa om det i fallet med Babylon.
De var inte tvungna.
De orsakade Gud smärta då de orsakade Hans folk smärta.
Guds folk är Hans ögonsten. (ögonäpple på eng.)
Det betyder inte ett äpple i Hans hand det betyder ögats iris.
Se er i spegeln så ser ni liksom ett äpple i mitten av ögat.
Det är den ömmaste, känsligaste delen av kroppen.
Om det minsta lilla dammkorn rör den sluts ögonlocket omedelbart -
för att beskydda din ögonsten.
Gud säger att man skadar Hans ögonsten, Hans känsligaste punkt -
om man skadar Hans folk.
Så Han dömer och straffar babylonierna.
Och midjaniterna, assyrierna och nazisterna.
Det är absolut ingen ursäkt att Han har använt dem för att tukta sitt folk.
Jag måste börja avsluta detta tal.
Det finns en gräns för förbundets sanktioner.
Tack och lov finns det en gräns som Gud själv har dragit.
För det första är all sådan utgjuten vrede tidsbegränsad.
Den varar inte länge.
Det lovade Han dem.
Den skulle snart vara över.
Förintelsen gick över på tre, fyra år.
Gud lovade det. Endast arg en viss tid.
Därför ger alla profeterna, mitt bland alla sina varningar -
alltid hopp för framtiden.
Jeremia säger: "Det finns hopp för din framtid." (Jer 31:17)
Även om Jeremia hade ett mycket dystert budskap -
förekom där alltid även en solstråle.
För det andra skulle sanktionerna aldrig bli allomfattande.
Han lovade att aldrig förinta dem alla. Att aldrig förinta dem totalt.
De ska fortfarande finnas med vid historiens slut.
Vill man bli av med det judiska folket måste man hindra solen att lysa -
och vågorna att dåna.
Om man kan göra det kan man göra av med judiska folket.
Jeremia 31: "Om denna ordning upphör inför mig, säger Herren, -
först då ska Israels släkte upphöra som folk inför mig för alltid."
Han har hållit sitt löfte.
Fokus har oundvikligen legat på de 6 miljoner som omkom -
men 12 miljoner gjorde det inte.
Endast en tredjedel av dem dog, två tredjedelar räddades.
Gud har hållit sitt löfte.
"Jag kommer aldrig att förinta er helt."
Som Jesus sa alldeles i slutet -
kommer varken Hans ord eller denna ras att förgås.
Det är den korrekta översättningen.
Det kanske står "släkte", men det är "denna ras" som inte förgår -
förrän allt detta har skett.
Han har hållit det löftet.
Deras värsta lidande ledde till deras återkomst till sitt eget land.
Förintelsen gjorde staten Israel möjlig.
Den ena händelsen bevisar Guds rättvisa, den andra Hans nåd.
Jag kan inte förstå de kristna, och det finns säkert några här också -
som är bergsäkra på att Gud var med i händelserna år 1948 -
men aldrig verkar fundera över om Han var med i händelserna 1942-43.
Det verkar inkonsekvent.
Om Gud manifesterades i nåden år 1948 -
så manifesterades Han också vid händelserna några år tidigare.
De har alltså kommit tillbaka till landet, men inte till Herren.
Israel är en assimilerad nation.
Den är assimilerad till västerländsk kultur.
Det är det tragiska.
Många kristna blir chockade då de ser hur irreligiöst Israel är.
Ungefär lika många går i synagogan som här i England går i kyrkan.
Det är en chock.
Man förväntar sig att Israel ska vara ett friluftsmuseum där alla är heliga.
Men det är det inte, det är en sekulär nation.
Religiositeten verkar komma från det proportionella valsystemet -
vilket gör att ett religiöst minoritets- parti kan styra över de andra.
För att få röster.
Men det är en sekulär, assimilerad, västerländsk nation.
Det är inte en helig nation.
Man bad mig tala utanför Yad Vashem monumentet -
i Jerusalem, på torget utanför, till hundratals judar och kristna.
En rabbin framförde först en klagosång.
Jag pekade genom den öppna dörren till museet -
på den glasvitrin som innehåller en barnsko.
Siffran 1,5 miljoner står på glaset.
1,5 miljoner barn dog. Och jag måste säga: -
"Inser ni att staten Israel sedan 1948 har haft 1,5 miljoner aborter?
Ni har själva dödat lika många av era egna barn som tyskarna gjorde."
Det ledde till att jag blev kallad till presidenten i hans bostad.
Till sist erkände han att han var agnostiker.
Han kunde inte tro på Gud.
Därför är de inte fria från problem ännu.
Gud kommer att fortsätta att tukta och disciplinera dem.
Jag tror att än värre lidande kommer, inte utanför landet men inne i det.
För de har inte lärt sig Förintelsens läxa.
De har inte lärt sig vad jag försökt dela med er idag.
Och majoriteten har inte återvänt.
Och något av det värsta i dag är -
att i USA är judarna mer assimilerade än någonsin.
Därför förväntar jag mig en svällande våg av antisemitism där.
Tre slutsatser från det judiska perspektivet: -
För det första är de fortfarande Guds folk.
Gud bryter inte förbund.
Gud skiljer sig inte. Han hatar skilsmässa.
De är fortfarande Hans folk, Han har inte förkastat dem.
Han överger dem aldrig någonsin.
För det andra håller Han sina löfte till dem.
Han lovade att välsigna och förbanna dem.
Han håller sitt ord. Vår Gud är trofast.
Han ljuger aldrig, Han håller sitt förbund.
För det tredje, och sorgligt nog -
har de inte lärt sig Förintelsens, Shoahs, läxa.
Varken innanför eller utanför staten Israel.
De hänger ännu fast vi traditionerna och de assimileras fotfarande.
Därför är de inte ett ljus för hedningarna.
De leder inte oss goyim till tro.
De fullföljer inte sin bestämmelse.
Samma stycke jag läste från Hesekiel -
om assimilation fortsätter så här: -
"Med stark hand och uträckt arm och utgjuten vrede ska -
jag föra er ut från folken och samla er från de länder dit ni skingrats."
Samma uttryck finns i båda.
Både vid Förintelsen och staten Israel.
"Med stark hand och uträckt arm och utgjuten vrede."
Det är det här jag tror judarna behöver lära sig av Förintelsen.
Men det finns också vissa djupa lärdomar de kristna kan inhämta -
som vi ska tala om i nästa avsnitt. Tack.
Översättning: Himlen TV7