VIRON PASTORIT AREENALLA Margo Meri ja Heino Meri 1/2
Tervehdys kaikille rakkaille katsojille täältä TV7:n studiolta.
Olen Margo Meri Otepäästä, ja vieraanani tänään on Heino Meri.
Sukunimemme on sama, sillä kiitos Jumalan - hän on minun isäni.
Jutellaan mukavia ja muistellaan...
Muistan, kuinka lapsuudessani istuimme iltaa keittiössä, jossa -
pohdimme maailman, seurakunnan ja oman elämämme asioita.
Ne illat venyivät joskus pitkiksi.
Olet aina ollut optimisti, ja kuuluisa lauseestasi -
"paremmat ajat on edessä". Kuinka ne paremmat ajat tulivat elämääsi?
Tultuani uskoon kuuntelin lauluja, joista yksi teki ison vaikutuksen.
Se oli vanhassa laulukirjassa oleva voittolaulu, -
joka alkoi sanoilla: -
"Täällä kärsimysten maalla kulkee ristiretkeläinen -
laulaen aina sydämessään, että paremmat ajat on edessä".
Tuo on ollut erittäin rohkaisevaa! Muistan, kuinka kohdatessamme -
sanoit usein, että "paremmat ajat on edessä", ja se rohkaisi meitä.
Tänään voisimme jutella hetkistä, -
jolloin Jumala on koskettanut ja kutsunut meitä molempia.
Voitko muistella niitä hetkiä -
lapsuudessasi, jolloin sait jopa kohdata Jeesuksen.
Omaa lapsuuttani muistellessa -
ymmärrän, kuinka aikaisin Jumala aloittaa ihmisen valmistamisen -
jotakin tiettyä tehtävää varten.
Ollessani n. 4-5 vuoden ikäinen, yhtenä kauniina kesäpäivänä -
juoksin Koplin kaupunginosassa kilpaa perhosten kanssa.
Yhtäkkiä kaikki ympärilläni muuttui kirkkaaksi!
Aurinko paistoi kirkkaasti, -
enkä ole ikinä sen jälkeenkään kuullut kauniimpaa lintujen laulua!
Ruohonkin oli sametin vihreää.
Silloin tunsin Jeesuksen seisovan vierelläni - ja ihan fyysisesti.
Tunsin, että minun oli mentävä pyytämään äidiltäni anteeksi -
sitä, että olin välillä ollut häntä kohtaan tuhma.
Juoksin täristen kotiin keittiössä ateriaa valmistavan äidin luo.
Halusin kiivetä hänen syliinsä pyytääkseni anteeksi -
kaikesta pikkulapsen uhmakkuudesta ja tottelemattomuudesta...
Äiti ei ymmärtänyt sitä lainkaan, -
vaan pyysi minua olemaan häiritsemättä kesken kiireiden...
Äiti ei nähnyt lapsen sydämeen.
Lapsen halutessa kiivetä syliin voi siihen liittyä syy, jota -
emme aina tiedä. Ehkä hänkin on kohdannut Jeesuksen, kuten minä.
Minäkin olen miettinyt tuota.
Aikuiset eivät aina saata ymmärtää pienokaisiaan.
Todellisuudessa Jeesus voi koskettaa ihan pieniäkin lapsia.
Myös minun ensimmäinen kokemukseni Jumalasta -
sattui noin 5-vuotiaana.
Erään lapsen syntymäpäivillä leikimme piirileikkiä.
Otimme toisiamme kädestä ja leikimme, että -
Jeesus oli viinipuu ja me olimme sen oksia.
Leikkiimme osallistunut pastori kysyi myöhemmin illalla, -
halusiko joku meistä lapsista antaa elämänsä Jeesukselle.
Siskoni sekä jotkut muut ystäväni antoivat elämänsä Jeesukselle, -
mutta minä en 5-vuotiaana vielä rohjennut. Se oli noloa, koska -
muut olisivat nähneet. Eli jo siinä iässä häpesin tunnustaa Jeesusta.
Mutta illalla kotona peiton alla -
rukoilin: "Jeesus - minäkin haluan olla Sinun lapsesi".
Sillä hetkellä ilo ja rauha valtasivat sydämeni.
Jumalan kosketuksen voi kokea jo lapsuudessa, 5-vuotiaanakin.
Sen jälkeen Jumala on johdattanut ja kantanut eri tilanteissa.
Ikää on kertynyt kymmenkertaisesti, mutta koko ajan on Jumala hoitanut.
Jotkut sanovat, että lapsena uskoon tuleminen ei olisi muka pysyvää...
Lapsenmielisyyttä ja sen sellaista ehkä - mutta silti!
Sinäkin olet jo vuosia ollut Jumalan lapsi, jolle lapsen usko jäi pysyväksi.
Sinä sait myöhemmin kokea Jumalan kutsuvan sinua uudesti.
Aikaa oli tosiaankin kulunut... Olin jo noin 20-vuotias.
Toimin musikanttina perittyäni vanhempieni musikaalisuuden.
Olin maalla ja soitin harmonikkaa kylän soittoniekkana.
Kylän soittoniekkaa pyydettiin esiintymään eri klubeissa, -
juhannusjuhlissa, sekä vaalien jälkeisissä juhlissa.
Olin aina paikalla, koska tanssin vuoksi musikanttiakin tarvittiin.
Joskus soitin keskiyöhön asti. En osannut tanssia, mutta -
soittamisesta pidin ja tein sitä tuntikausia ollenkaan väsymättä.
Niin kuluivat sunnuntaipäivät ja välillä yötkin siihen päälle...
Eräänä sunnuntain ja maanantain vastaisena yönä -
aloin kotiin tullessani miettiä, mihin tieni olikaan minua viemässä!
Olin matkalla kohti perikatoa, ja ystävänikin olivat huonoa seuraa.
Kylän juhlissa tapeltiin ja ryypättiin, -
kuten neuvostoaikana ja kolhoosipäivillä oli tapana.
Ystävien ollessa sellaisia, ajattelin olevani matkalla -
kohti helvettiä heidän mukanaan!
Pääsin kotiin, polvistuin yön tunteina rukoukseen ja sanoin: -
"Auta Jeesus, muuten joudun kadotukseen!"
Samalla hetkellä tunsin, kuinka Jumalan voima lävisti minut -
ja koko ajatusmaailmani muuttui.
Kun seuraavan kerran pyydettiin soittamaan, en halunnut mennä.
"Siis mitä? Ainahan olet tullut"...
Suostuin sitten jonkun kerran, -
mutta jo mennessäni kulttuuritalon ovesta sisään, tunnelma oli vieras.
Se ei ollut enää se paikka, jossa aiemmin kävin mielelläni.
Tuntui kuin olisin astunut vieraaseen valtakuntaan...
Oli neuvostoaika, joten leimaannuin tyhmäksi ja hulluksi.
Kuluikin kymmeniä vuosia siihen, kunnes jälleen tartuit soittimeen.
Kyllä - 50 vuotta. Päätin, etten tartu vanhaan soittimeen enää.
Toiveena oli päästä töihin ja tienaamaan, jotta olisin -
saanut ostettua oman harmonikan. Siitä vasta se oikea ilo kumpuaisi!
- Nyt sinä soitat omaksi iloksesi. - Kyllä, soitan mökilläni maalla.
Otan laulukirjasta esiin voittolaulut ja soitan, kunnes -
vaimo sanoo, että "jo riittää".
Tunnen niissä lauluissa olevan Jumalan voiman, sillä -
ne on kirjoitettu rukouksessa. Voit tuntea niiden säkeiden -
nostavan sinut kohti taivasta!
Suvussasi on ollut vaikka kuinka paljon muusikoita, mutta -
sinulla musiikki jäi taka-alalle, kun sait uuden kutsumuksen.
Sinut kutsuttiin seurakuntaan, -
ja monet kävivät pyytämässä sinua myös rukoushuoneeseen.
Kun menit sinne, mitä tapahtui?
Se oli Kaljun seurakunnan rukoushuone.
Monet rakennusmiehet varoittivat minua astumasta Vapaaseurakuntaan.
Siellä huudetaan ja vaikka mitä... mutta se olikin uskonvainon aikaa.
Mutta kun ihana uskova ihminen pyysi minua kauniisti tulemaan, -
päätin antaa periksi ja mennä katsomaan.
Myöhästyin siitä seurakunnan kokouksesta hieman.
Avatessani oven, ensimmäinen yhteislaulu oli jo menossa.
En tuntenut astuneeni rukoushuoneeseen, vaan taivaaseen!
Laulukin oli kuin enkelten laulua!
Näin nuorista koostuvan kuoron ja heidän iloiset kasvonsa.
Siellä ei huudettu eikä huonetta pimennetty, kuten oli peloteltu.
Hämmästelin ihmisten ihanuutta ja tunsin, että sinne halusin tulla.
Hyvä, kun Jumala käyttää kaikenlaisia keinoja.
Nuorena pohdit, kuinka voisit palvella Jumalan valtakuntaa.
Aloit käydä seurakunnassa, jonka jäseneksi myös liityit.
Mitä sitten seurasi? Olit opiskellut kirjanpitäjän ammatin.
Kävin Tallinnassa kirjanpitokoulun, mutta en tehnyt sitä työtä koskaan.
Koulun loputtua mietin koulutoverin kanssa, mitä tekisimme kesällä -
ennen syksyistä työnhakua.
Ajattelimme mennä rakennukselle apumiehiksi tienataksemme rahaa.
Nuorena ihmisenä sitä etsii paikkaansa ja -
miettii tulevaisuuttaan sekä sitä, miten olla yhteiskunnalle hyödyksi.
Rukoilin Jumalaa kysyen: "Mikä on tahtosi? Miten voin -
palvella seurakuntaa ja Jumalan valtakuntaa?" Selkeä ääni sanoi: -
"Palvele Jumalan valtakuntaa vasaralla ja muurauslastalla".
Ja sitä työtä saitkin pitkäksi aikaa -
vasaralla ja lastalla.
Kyllä. Vasara ja muurauslasta olivat työkaluinani useita vuosia.
Sain osallistua monien pyhäkköjen -
rakentamiseen ja remontointiin.
Apostoli Pietarin toisen kirjeen 1. luvun jakeessa 10 sanotaan: -
"Pyrkikää sen tähden, veljet, sitä enemmän tekemään kutsumisenne -
ja valitsemisenne lujaksi; jos sen teette, ette koskaan lankea".
Vanhassa käännöksessä sanotaan, että "ette koskaan kompastu".
On tärkeätä selvittää, mihin työhön Jumala meitä kutsuu.
Seurakunnassa on helppoa olla "kuluttajana", joka -
ottaa vain vastaan sen, mitä sunnuntaisin jaetaan...
Hiljattain eräässä tilaisuudessa puhuttiin siitä, kuinka joskus -
ajattelemme Jumalan palvelemisen liittyvän pelkästään sunnuntaihin.
Tosiasiassa alamme palvella Jumalaa maanantaisin n. klo 8 tai 9.
Lastentarhanopettaja palvelee Jumalaa lasten kanssa.
Joku menee kouluun, joku töihin, -
jossa voi innolla palvella Jumalan valtakuntaa kutsumuksensa mukaan.
Mainitsit jo kirkkorakennukset. Miten ne tulivat elämääsi?
Oli yleisessä tiedossa, että olen ammattirakentaja, jonka vuoksi -
minut lähetettiin tekemään suurta remonttia Kaljun seurakuntaan.
Myöhemmin korjasin muitakin seurakuntia...
Tieto hyvästä ammattirakentajasta oli siis vuotanut?
Tein hyvää jälkeä, joka myöhemmin laskettiin irtisanomisen syyksi.
Tein työtä valtiolle yhtä hyvin, kuin tekisin itselleni!
Työnjohtaja sanoi, ettei tällaista miestä voinut enää pitää.
Ero muihin rakennusmiehiin oli liian suuri, kuin yö ja päivä!
- Eli muut vain kävivät töissä... - Minä tein työtä kuin Herralle.
Minäkin muistan, kuinka koulujen jälkeen olin työharjoittelussa.
Juuri silloin oli Venäjän jonkun valtionpäämiehen hautajaiset, -
joita muut työntekijät juhlistivat kolme päivää!
Palattuaan he ihmettelivät, kun harjoittelija se vaan työtä teki...
Yön juopotelleet eivät halunneet töihin. Riitti, kun minä tein työt.
Eihän se niin voinut olla.
Jumala näki sydämesi kaipauksen hyviin tekoihin, ja niin pääsit -
töihin Hänen valtakuntaansa.
Yritin sydämestäni tehdä kaiken kuin Herralle!
Sitten sain uuden kutsumuksen.
Olin ollut jonkin aikaa silloisissa tehtävissäni, kun -
yhtenä vapaapäivänä päätimme -
vaimon kanssa lähteä autolla retkelle Türisalun jyrkänteelle.
Sinäkin olet siellä varmasti käynyt ihailemassa hienoa merimaisemaa.
Syksyinen luonto oli kaunis kävellessämme jyrkänteellä.
Kävelin hieman kauemmaksi erään viljapellon laitaan.
Aurinko alkoi laskea levittäen kultaisia säteitään - oli kaunista.
Yhtäkkiä koko luonto muuttui! Kullanhohtoinen -
viljapelto alkoi lainehtia, aurinko muuttui kirkkaaksi ja -
samalla tunsin Jeesuksen seisovan vierelläni, aivan kuin lapsuudessa.
Tunsin Hänen läsnäolonsa ihan fyysisesti.
Selkeällä äänellä Hän sanoi, mitä Matt. 9:37 on kirjoitettu: -
"Eloa on paljon, mutta työmiehiä vähän. Rukoilkaa siis -
elon Herraa, että Hän lähettäisi työmiehiä elonkorjuuseensa."
Tämä sanottiin selvällä äänellä.
Kuten jo totesitkin, olin koulutukseltani kirjanpitäjä.
Hetkessä näin sieluni silmin taseen, joka on tuttua -
kaikille, jotka tuntevat ja tietävät kirjanpidosta jotakin.
Yhteen sarakkeeseen kirjoitin huonot ominaisuuteni, ja -
ja toiseen sarakkeeseen hyvät ominaisuuteni.
Lopputulokseksi sain, että huonoja ominaisuuksia minussa oli enemmän.
Sanoin: "Herra. Minä en kelpaa valtakuntasi työntekijäksi.
Mutta jos lähetät minut, niin lähden."
Yhtäkkiä tilanne oli ohi, ja jäin ihmettelemään tätä tapahtumaa.
Eilen juttelimme myös äidin kanssa noista ajoista.
Hän muisteli hetkeä, jolloin hän yhtäkkiä kuuli jonkun -
sanovan ääneen sanan "Vedra", joka on erään paikan nimi.
Ja täysin selkeällä äänellä. Luonnollisesti äiti pelästyi.
Hän ei rohjennut kertoa siitä kenellekään, ei edes sinulle.
Äiti mietti asiaa kauan ja hiljaa itsekseen, jolloin -
Jumala alkoikin puhumaan sinulle. - Eli meille molemmille erikseen...
Kuulemani ääni tuli viereltäni, mutta oli samalla myös sisälläni.
Selkeä ääni, ja tunsin selvästi Jeesuksen läsnäolon vierelläni.
Vuoteen ei tapahtunut mitään, kunnes eräänä päivänä -
seurakuntamme vanhin Robert Võsu teki meille ehdotuksen.
Hän pyysi meitä kanssaan autolla Läänemaalle Vedran seurakuntaan.
Kyläilemäänkö sinne?
Kyllä, koska siellä ei oltu pidetty jumalanpalvelusta kuukausiin -
seurakunnan vanhimman ja hänen puolisonsa poismenon johdosta.
Siksi seurakuntamme vanhin halusi pitää jumalanpalveluksen siellä.
Autossa tämä rauhallinen mies alkoi puhua: "Kuulehan Eino, -
seurakunnan vanhin on kuollut. Olisitko sinä sen uusi paimen?"
Mutta sinähän olit kirjanpitäjä ja rakennusmies, lahjat eri aloilla.
Juuri niin - ja siksi sydämeni hyppäsi melkein kurkusta!
Mikä seurakunnan paimen voisin edes olla? Olin ammattilainen -
rakennusalalla, jonka tunsin, jota rakastin ja jossa palvelin Jumalaa.
Minkälainen paimen olisin? En ollut ikinä edes ajatellut sellaista.
Asia jäi siihen.
Mutta seurakunnan vanhimpien kokouksessa asia nousi taas esiin.
Joku oli ihmetellyt, että "Miksi Eino, joka ei osaa saarnatakaan?".
"Mikä paimen se sellainen on? Ehkä hän on parempi rakennusmiehenä.."
Lopulta asia päättyi minun kannatukseeni.
Kohilan seurakunnan pastori Kaljo Raid kertoi, kuinka -
kauniin saarnan Eino oli pitänyt Laitsen hautausmaallakin.
Robert Võsun mielestä ihmisille kelpaisi vaatimattomampikin saarna.
"Puhu vaan suoraan sydämestä, niin pärjäät hyvin", hän sanoi.
Ja niin sinä paimensit seurakuntaasi 25 vuotta.
Näin on. Sitten ajat ja hallitusjärjestelmä muuttuivat.
Nuoret muuttivat pois kylistä jättäen jälkeen vanhukset.
Viimeisen seurakunnan jäsenen hautasin vain joku vuosi sitten.
Vedran seurakunta on nyt taivaassa odottamassa omaa paimentaan.
Kuvanhan pitäisi olla sellainen, jossa lauma seuraa paimentaan.
Nyt on toisin päin. Lauma on mennyt taivaaseen edeltä - paimen jäi.
Jeesuskin sanoi, ettei ollut kadottanut yhtäkään lammasta.
Hän odottaa laumaansa taivaassa kutsuen eri aikoina ja eri tavoin.
Hän on kutsunut myös minua ja joskus niin tiukasti, että -
vastausta on ollut pakko miettiä.
Olen palvellut 15 vuotta Otepään seurakunnassa.
Tunnen Herran valmistavan ja kutsuvan meitä johonkin uuteen.
Olemme Jumalan lapsia, joille Hän saattaa puhua välillä ääneen, -
välillä Sanansa kautta tai sydämemme äänen kautta.
Hänellä on useita tapoja, joilla puhutella meitä.
Olkaamme herkkiä kuulemaan, -
mitä hengellinen seurakunta sanoo.
On hyvä seurata, mitä Herra tekee elämässämme.
Kyse voi olla pienistäkin hetkistä: mistä tulemme ja minne menemme.
Ja on ihana tietää, että Herra kutsuu meistä ihan jokaista -
riippumatta ammatistamme tai koulutuksestamme. On se niin hyvä!
Rakas katsoja. Kuuntele, mitä Jumala haluaa puhua sinulle tänään.
Heliseekö sydämessäsi jokin kutsumus? Ole rohkea, sillä -
Jumala ei jätä sinua yksin, vaan ympäröi sinut monilla ystävillä.
Iloisiin näkemisiin jälleen. Paremmat ajat on edessä! - Aamen.
Suomennos: Irene Tarkka
Rakas katsoja. On ilo pyytää Sinua lahjoituksellasi tukemaan -
Viron TV7 -kanavaa, jossa kukin tekee työtään rakkaudella -
ja omia lahjojaan käyttäen.
Tähän tarvitaan meidän apua.
Johdattakoon Jumala Sinuakin -
antamaan oma panoksesi evankeliumin julistamiseen Virossa.
Tämä tärkeä työ voi jatkua kiitos Sinun lahjoituksesi.
Jumala siunatkoon Sinua suoden paljon iloa ja hyviä päiviä. Kiitos!