VIRON PASTORIT AREENALLA
Neemo Raasik ja Rünno Saatmann 3/4
Tervetuloa ohjelman pariin!
Jatkamme Rünnon kanssa tärkeästä aiheesta, -
josta puhuimme viimeksikin, eli kutsumuksesta.
Olemme jo puhuneet omista esimerkeistä ja kokemuksista.
Olemme päässeet siihen kiinnostavaan ajatukseen, -
että Jumala kutsuu meitä, Hänellä on kutsumus valmiina -
meitä ja elämäämme varten, samoin tarvittavat työkalut.
Usein se on kätketty tietyn ajan. Rünno, lukisitko meille -
Apostolien tekojen 13. luvusta, mitä se kertoo tästä aiheesta.
"Ja Antiokian seurakunnassa oli profeettoja ja opettajia: -
Barnabas ja Simeon, jota kutsuttiin Nigeriksi, -
ja Lukius, kyreneläinen, ja Manaen, -
neljännysruhtinas Herodeksen kasvinkumppani, ja Saulus.
Ja heidän toimittaessaan palvelusta Herralle ja paastotessaan -
Pyhä Henki sanoi: 'Erottakaa minulle Barnabas ja Saulus siihen työhön, -
johon minä olen heidät kutsunut.' Silloin he paastosivat ja rukoilivat -
ja panivat kätensä heidän päällensä ja laskivat heidät menemään."
Kiinnostava kohta. Tässä kerrotaan ihmisistä, jotka Jumala oli kutsunut.
Sauluksella ja Barnabaksella oli ainakin kaksi ammattia.
He olivat profeettoja ja Jumalan sanan opettajia.
Heillä oli jo kaksi tärkeää ja ainutkertaista kutsumusta.
Ja sitten eräänä päivänä Pyhä Henki tuli ja sanoi: -
erottakaa minulle kaksi miestä, jotka olen kutsunut.
Voisi sanoa, että kutsuttu suurempaan kutsumukseen -
tai erityiseen kutsumukseen, johon liittyy suurempi vastuu.
Onko sinulla kokemusta kutsumuksen vaihtumisesta?
Kun tulin uskoon, aloitin helpoista asioista.
Autoin pastoria ja kiersin puhumassa. Sitten Jumala -
vei minut pastoriksi Võruun, jossa olin 13 vuotta -
ja jossa paimensin ihmisiä.
Paavali ja Barnabas saattoivat kokea saman.
Noudatan Jumalan suunnitelmaa, mutta saan sitten jotain muuta.
Etsin Jumalaa ja Hänen tahtoaan, ja sitten Hän lähetti ihmisen, -
joka tuli tilalleni pastoriksi, ja minä siirryin opetustyöhön.
Ammattimme ja tehtävämme voivat muuttua ajan mittaan.
On kiinnostavaa, että heitä ei kutsuttu heti apostoleiksi.
Itse olen kiitollinen Jumalalle, -
koska minua pelotti jo pelkkä ajatus siitä, -
että olisin pastori. Ajatus nosti karvat pystyyn.
Jumala vie meitä pienin askelin eteenpäin, -
ja yhtäkkiä huomaamme elävämme kutsumuksessamme.
Ehkä Jumala puhui heille jossakin kokouksessa, -
mutta uskon, että Jumala valmisti heitä tulevaan, -
apostoleiksi, kun he olivat opettajina ja profeettoja.
Apostolin kutsumus sisältää kaikki viisi ammattia: -
apostoli, evankelista, opettaja, profeetta ja pastori.
Joutuu tekemään näitä asioita. Vastuu on suurempi.
Se on perustajan tehtävä.
Jumala siis valmistaa meitä vähitellen.
Kun löydämme kutsumuksemme ja meidät erotetaan työhön, -
niin kuin meidät pastoreiksi ja sen jälkeen muuhun työhön, -
se ei tullut yllättäen kuin kylmä vesi niskaan.
Kiitos Jumalalle, että se tapahtuu vähitellen.
Toinen kiinnostava ajatus on se, -
että Jumala ei pakota meitä kutsumukseen.
Jumala kutsuu meitä, antaa tiedon sydämeemme, -
esimerkiksi sanoman, profetian tai Sanansa kautta, -
mutta koskaan Hän ei pakota meitä astumaan kutsumukseen.
Hän ei tyrkytä, vaan tahtoo, että me etsimme kutsumusta.
Jumala haluaa, että me haluamme. Emme ole mitään robotteja, -
jotka voi ohjelmoida toimimaan automaattisesti.
Jumala on rakkaus, eikä hän koskaan tyrkytä itseään.
Sielunvihollinen pakottaa, mutta Jumala on hellävarainen.
Kyllä Hän joskus työntää ja sanoo voimakkaammin, -
ja Joonan kohdalla Jumala ajoi Joonaa takaa.
Lopulta Jumala sai hänet kiinni ja Joona teki mitä Jumala tahtoi.
Lukemassani kohdassa Apostolien teoista kerrotaan, -
että miehet palvelivat Jumalaa.
He eivät maanneet sohvalla tai olleet jalkapallopelissä, -
vaan he etsivät intensiivisesti Jumalan suunnitelmaa ja tahtoa.
Meillekin erotuksen hetki tulee silloin, kun olemme innokkaat.
Toisin sanoen he olivat valmiudessa, -
valmiita kulkemaan eteenpäin.
He eivät vain istuneet ja olleet passiivisia -
vaan palvelivat Jumalaa koko sydämestään.
Autoakin on paljon helpompi ohjata, kun se liikkuu.
Jos pysäköi auton ja istuu autossa, -
panee vilkun päälle, painaa kaasua ja jarrua -
ja panee vaihteen silmään, mitään ei tapahdu.
Mutta kun auto liikkuu 5 km/h ja tekee samat asiat,-
tulos on aivan erilainen. Jumala toimii samoin kanssamme, -
kun olemme jo liikkeellä ja etsimme Jumalaa.
Jumala ei pakota meitä, vaan meidän tulee olla käytettävissä.
Mainitsit esimerkkinä Joonan. Kun mietimme Moosesta, -
Jumala tuli Mooseksen luo, -
kun hän oli ollut 40 vuotta Midianin erämaassa paimenena.
Emme tiedä, mitä Mooses tunsi tai ajatteli sinä aikana.
Kun Jumala sanoi, että Mooseksen piti vapauttaa kansa orjuudesta, -
Mooses ei ensin pitänyt itseään sopivana tehtävään.
Kieltäytyminen, tai Jumalan kutsun torjuminen, -
johtui Mooseksen nöyryydestä, ei hänen kieltäytymisestään.
Se johtui positiivisesta pelosta, jos sellaista nyt on olemassa.
Hän pelkäsi, että se, mitä Jumala puhui, oli liian suurta, -
hän ei pystyisi siihen.
Jumala näkee myös sydämemme -
ja mikä on kieltäytymisemme tai torjuntamme syynä -
tai miksi viivyttelemme kutsuun astumista.
Kun jatkamme eteenpäin näiden ajatusten kanssa, -
luetaan Ilmestyskirjasta 3:20. "Katso, minä seison ovella -
ja kolkutan; jos joku kuulee minun ääneni ja avaa oven, -
niin minä käyn hänen tykönsä ja aterioitsen hänen kanssaan, -
ja hän minun kanssani." Ja toinen kohta, Room. 12:2.
Se kehottaa tutkimaan, mikä on Jumalan tahto elämäämme varten.
Joskus ajatellaan, että pitää tutkia, mikä on Jumalan tahto -
elämän, terveyden tai rahan suhteen ja miten käyttäydytään.
Jeesus sanoi, etteivät kaikki, jotka sanovat Häntä Herraksi, -
pääse taivaaseen, vaan ne, jotka tekevät Isän tahdon.
On siis tutkittava, mikä on Jumalan tahto ja kutsumus meille.
Emme saa jäädä istumaan sohvalle tai kirkonpenkkiin -
ja sanoa Jumalalle, että tässä olen, käytä jos tahdot.
Täytyy liikkua, mennä pastorin tai muiden johtajien luo -
ja kertoa, että haluaa auttaa, ja kysyä, mitä voisi tehdä.
Ja jos käteen annetaan vessanpöntön harja...
Sitten en halua tätä kutsumusta!
Puhutaan valmistelusta myöhemmin tarkemmin.
Meillä on suositus kaikille, -
jotka haluavat olla hyödyksi Jumalalle.
Oikeastaan jokainen haluaa sydämessään palvella Jumalaa.
Se on uskovien automaattinen taipumus.
Kun tulemme Jumalan valtakuntaan, sydämeemme lasketaan kaipaus -
olla Jumalalle hyödyksi. Olemme kokeneet sen itse.
Joskus alamme odottaa sitä suurta kutsumusta, -
kun fanfaarit soivat ja johon saamme hienon vastaanoton.
Ja siksi emme ole Jumalan käytettävissä -
niihin asioihin, joita voisimme tehdä juuri sillä hetkellä.
Mooses paimensi appensa lampaita 40 vuotta.
Hän ei ollut toimeton vaan palveli appeaan.
Kun suuri kutsu tuli palavassa pensaassa, Mooses oli valmis.
Sen voi lukea rivien välistä.
Mooses kuitenkin pelkäsi sitä itse.
Jumala etsii tänäänkin ihmisiä, joita voisi kutsua.
Olen huomannut sinä aikana, kun olen toiminut pastorina, -
että valtaosa ihmisistä ei kulje Jumalan kutsumuksessa.
Ikävä kyllä näin on.
Ehkä se on surullinen sävel. Olen kuitenkin pannut merkille, -
että jostain syystä moni välttelee Jumalan kutsua ja sen tavoittelua.
Ihmiset ajavat omia asioitaan, ja kun he tarvitsevat Jumalaa, -
he haluaisivat, että Hän olisi aina käytettävissämme.
Jumalan kanssa kulkeminen perustuu siihen, -
että Hän kutsuu meitä. Matt. 20. luvussa Jeesus kertoo -
työntekijöistä, joita isäntä kutsui eri hetkinä.
Ihmiset vastasivat kustuun ja lähtivät pellolle töihin.
On suuri etuoikeus olla Jumalan palkkaama.
Olen samaa mieltä.
Kun olemme tärkeässä asemassa, avustamme presidenttiä -
tai pääministeriä, tehtävä on arvostettu.
Kun meitä kutsuu koko universumin valtias, -
se on vielä suurempi asia, jolla on merkitystä iäisyyden kannalta.
Moni asia koskettaa maanpäällistä elämää, -
mutta tulee aika, jolloin lähdemme täältä ikuisuuteen -
ja Jumala maksaa palkkamme.
Billy Grahamille ehdotettiin kerran -
Yhdysvaltain presidentiksi pyrkimistä, koska oli suosittu.
Se olisi voinut toteutua.
Grahamin vastaus ehdotukseen oli varsin shokeeraava.
Hän kysyi, miksi laskeutuisi siitä korkeasta asemasta, -
johon Jumala oli kutsunut hänet. Me voimme nähdä asian toisin, -
ajattele, jos saisit maailman vaikutusvaltaisimman työn.
Grahamista Jumalan kutsumus oli paljon suurempi ja väkevämpi.
Olemme sivunneet taas sitä, miten arvokas kutsumuksemme on -
ja miten tärkeää on arvostaa sitä.
Jälleen kerran Jumala etsii ihmisiä.
Puhuimme jo, että ne, jotka vastaavat kutsuun, -
ovat vähemmistönä. Hesekiel 22:30 kertoo näin: -
"Minä etsin heidän joukostansa miestä, joka korjaisi muurin -
ja seisoisi muurinaukossa minun edessäni maan puolesta, -
etten minä sitä hävittäisi, mutta en löytänyt." Kenelle Hän puhuu?
Mistä joukosta Hän etsii? Jumala puhui maan asukkaista, -
joita oli miljoonia. Hän etsi yhtä miestä, muttei löytänyt.
Kun tämä vähemmistö sanoo Jumalalle "kyllä", -
he ovat tosissaan ja etsivät Jumalaa -
kulkeakseen kutsumuksessa.
Meillä on mahdollisuus käydä ainutlaatuisessa kutsumuksessa -
ja olla se vähemmistö, ne ainutlaatuiset ihmiset, -
jotka kulkevat kutsumuksessa.
2. Tim. 2:20-21 sanotaan, -
että suuressa talossa ei ole vain arvokkaita astioita -
vaan myös halpoja astioita, jaloon ja halpaan käyttöön.
Ken puhdistaa itsensä, hänestä tulee astia jaloon käyttöön, -
pyhitetty, isännälle tarpeellinen, hyviin tekoihin valmis.
Pakene nuoruuden himoja. - Taas kiinnostava kohta.
Toisaalta se kertoo kaipauksesta sisällämme, olemme kuin astia, -
kuppi, joka on onneton, jos sen sisälle ei kaadeta mitään.
Jos kuppi olisi kaapissa eikä sitä otettaisi koskaan ulos, -
sitä ei täytettäisi ja asettaisi vieraan eteen, -
kuppi vain lojuisi kaapissa ja tuntisi olonsa kummalliseksi.
Sama juttu meidän kanssamme. Jumala loi meidät astiaksi, -
jonka avulla Hän vie Sanaansa, parantamistaan -
ja rakkauttaan ihmisille. Meitä vain käytetään.
Jumala ei aseta sisäämme mitään. Jumala etsii näitä astioita, -
ja astia haluaa olla käytössä. Ne ovat onnellisia käytettynä.
Jatketaan aihetta tärkeällä vaiheella kutsumuksessa.
Se on valmistautuminen.
Onko sinulla esimerkkejä, miten Jumala on valmistellut sinua -
kutsumukseesi? Olet tehnyt erilaisia pieniä tehtäviä, -
mutta oletko kokenut hetken, jolloin Jumala valmisti sinua -
johonkin sinulle tuntemattomaan?
Ja vasta kun ovi avattiin, ymmärsit ja näit sen.
Sitä ennen tajusit vain sen, että Jumala työstää sinua.
Alkutaipaleen raamattukoulu oli valmistautumisen aikaa.
Se oli teoriaa opettava koulu.
Joka päivä opetettiin Jumalan sanaa, tahtoa elämässämme, -
meitä valmennettiin siihen.
Usein koulusta valmistuneet eivät ole kypsiä siihen, -
mitä Jumala haluaa tehdä heidän elämässään.
Kun valmistuin koulusta, ajattelin olevan valmis -
ja teinkin sitä sun tätä.
Kun Jumala lähetti minut takaisin Võruun, -
vasta silloin aloin oppia. Ef. 4:11-12 sanotaan, -
että Jeesus asetti toiset apostoleiksi, -
toiset profeetoiksi, paimeniksi, evankelistoiksi tai opettajiksi, -
valmistaakseen pyhät palvelukseen, Kristuksen ruumiin rakentamiseen.
Valtaosa harjoittelustamme tai valmistautumisestamme -
tulee muiden ihmisten kautta, kun teemme käytännön työtä.
Saamme hyvää teoriapohjaa, joka on toki tarpeen, -
esimerkiksi raamattukoulusta, tv:stä, radiosta, kirjoista, -
opettajilta tai evankelistoilta.
Tärkeää on käytännön kokemus itseä kokeneemman kanssa.
Otetaan esimerkiksi Elian ja Elisan tarina.
Jumala käski Eliasta voitelemaan Elisan itsensä tilalle profeetaksi.
Elia lähti ja Elisa alkoi kulkea hänen kanssaan.
Kesti vuosia, ennen kuin Elia otettiin ylös -
ja Elisa astui kutsumukseen. Elisaa harjoitettiin, -
hän näki, miten Elia toimi. Se ei aina ollut niin mukavaa.
Kaikki ei käy ilmi Raamatusta. Elia oli ihminen kuten mekin, -
heikko ja ailahteleva, mutta Elisa kulki Elian kanssa -
ja näki Jumalan toimivan Elian ja myöhemmin itsensä kautta.
Elisaa valmisteltiin näin. - Entäpä Daavid sitten?
Jumala valmisti Daavidia paimenessa.
Hän soitti siellä kannelta, oppi kulkemaan Jumalan kanssa -
ja ylistämään Jumalaa. Hän tunsi hyvin Jumalan sanan.
Hänellä oli salaisia kokemuksia, joista muut eivät tienneet, -
kuten karhun ja leijonan tappo.
Häntä valmisteltiin jo, kun hän oli yksin Jumalan -
ja lampaiden kanssa. Se oli valmistautumisen yksi vaihe, -
jossa Jumala työsti häntä.
Sitten paikalle tuli Samuel, kutsui nuoren pojan -
ja kaatoi hänen päähänsä öljysarven, mikä tarkoittaa, -
että hänestä tulisi kuningas. Mitä Daavid ajatteli?
Hän kysyi, missä on hänen valtikkansa ja valtaistuimensa.
Jumalalla oli vielä yksi valmistautumisvaihe Daavidille.
Ihmisenä käy sääli Daavidia, joka joutui Saulin alaisuuteen.
Kukaan ei pidä ilkeästä johtajasta.
Johtajamme ei sentään halua tappaa meitä, kuten Saul.
Mutta koko tämä aika -
oli Daavidille valmistautumisen aikaa, jolloin hän pakeni, -
ja voit lukea itse Raamatusta, mitä hän joutui tekemään, -
jotta pysyisi hengissä. Daavid oli ahdistuksessa.
Ehkä hän piti profeetan voitelua ajoittain eksytyksenä.
Hän ei ymmärtänyt, miksi hän voideltuna kuninkaana -
joutui pakenemaan. Tällaisina aikoina -
Jumala valmistelee meitä.
Toinen, josta voimme sanoa samaa, on Joosef.
Mitä hän kokikaan. Ja ne unet, joita hän näki.
Joosefin kohdalla voisi pohtia sitä, -
että läheiset ihmiset eivät aina ole tukijoitamme.
Joosef koki vastustusta, veljet vihasivat häntä, -
ja silti se oli Jumalan kutsu.
Ja entäpä Jeesus sitten? Hän ei ollut veljiensä suosikki.
He paheksuivat ja yllyttivät asioihin vastoin Jumalan tahtoa, -
menemään sinne ja tänne, eivätkä he tunnustaneet häntä.
Mutta Joosef lähti. Veljet vihasivat häntä, -
hänet myytiin orjaksi, ja kun asiat alkoivat viimein sujua -
ja kääntyä parempaan, tuli uusi koettelemus.
Nuorelle miehelle voi olla vaikeaa, kun kaunis nainen -
tarjoaa itseään hänelle. Mitä hänen pitäisi tehdä?
Mainetta ja kunniaa ei tullut, vaan Joosef päätyi vankilaan.
Vuodet kuluvat, ja Joosef näki unia.
Muut unohtivat hänet vankilaan.
Vankilassa Jumala työsti Joosefin luonnetta.
Valmistautumisaikana Jumala työstää usein luonnettamme.
Olemmeko valmiit, kypsiä ja läpäisemmekö tietyt testit.
Usein kuljemme kuin ympyrää.
Emme läpäisseet testiä, palaamme kertaamaan -
ja vuoden tai useamman päästä teemme testin uudestaan.
Joku sanoi tekevänsä Jumalalle kaikkea paitsi menevänsä Kiinaan.
Hän koki, että Jumala halusi lähettää hänet Kiinaan.
Hän päätyi luopumaan uskosta, tekemään taas parannuksen -
ja lupasi taas tehdä mitä vain, mutta Kiinaan hän ei lähtisi.
Hän luopui taas uskosta. Lopulta hän taipui lähtemään Kiinaankin.
Jumala sanoi, ettei halunnut hänen lähtevän Kiinaan -
vaan olemaan valmis lähtemään vaikka Kiinaan.
Meitä ei pakoteta mihinkään, mutta kun olemme valmiita -
tekemään mitä vain, pääsemme toteuttamaan kutsumustamme.
Mieleeni nousi kaksi asiaa.
Jumala valmistaa meitä kahdessa vaiheessa.
Hän valmistaa meitä ihmisten avulla. Saamme rinnallemme -
ihmisen, joka muokkaa meitä. Usein hän ei ole mukava ihminen.
Mainitsit esimerkkinä Elian ja Elisan.
Elia ei ollut mitenkään erityisen miellyttävä mies.
Hänen kerrotaan olleen häilyvä, oikukas ja äreä.
Aamulla herätessään hän toivoi kuolevansa jo.
Hänen rinnallaan ei ollut helppoa.
Tässä vaiheessa Jumala valmistaa ja muokkaa meitä ihmisten avulla.
Ja me valitamme, miksi tällaisia ihmisiä on ympärillämme.
Heitä tarvitaan. Jos lähellämme olisi vain mukavia ihmisiä, -
miten rakkautemme voisi kasvaa, jos emme kohtaisi haastetta?
Miten hyvyys ja pitkämielisyys yms. voisivat kasvaa meissä, -
jos emme kohtaisi haasteita?
Siksi Jumala panee akvaarioomme yhden petokalan.
Pastoreina haluaisimme enkeleitä seurakuntalaisiksi.
Kaikki olisivat mukavia ja tulisivat hyvin toimeen.
Tosielämässä joukkoon tulee yhtäkkiä yksi petokala, -
ihmiset hermostuvat ja syntyy kihelmöintiä.
Ajan saatossa olen pannut merkille sen, -
että petokalat saavat paljon hyvää aikaan.
He kehittävät niitä ihmisiä, joita voi kehittää. Kaikkia ei voi.
Niitä, jotka ovat muokattavissa, Jumala voi valmistaa.
Jumala valmistaa ihmisten kautta ja kun olemme Hänen kanssaan.
Kuten Daavid ja Mooses, joiden kanssa Jumala oli.
Ja sinä aikana Jumala muokkasi heitä.
Aikamme alkaa loppua.
Jatkamme aiheesta vielä, sillä se on niin tärkeä meille, -
ja jotta esimerkit rohkaisisivat kulkemaan kutsumuksessamme -
ja antaisimme Jumalan muokata ja treenata meitä.
Ensi kerralla puhumme treenistä.
Rünno, kiitos seurastasi, ja siunausta kaikille katsojille.
Suomennos: Maria Peltokangas