VIRON PASTORIT AREENALLA
Neemo Raasik ja Rünno Saatmann 2/4
Hei kaikki! Tämä on Viron pastorit areenalla.
Kanssani on Rünno Saatmann. - Hei minunkin puolestani!
Tervetuloa mukaan. Aloitimme viime kerralla -
hyvin tärkeällä aiheella, meidän kutsumuksellamme, -
niin Jumalan valtakunnassa kuin omassa elämässämme.
Kerroimme esimerkkejä palvelutyöstämme pastoreina -
ja nyt jatkamme. Katsotaan esimerkkejä Raamatusta, -
kuten mitä kerrotaan Jeremian kutsumuksesta.
Jer. 1:4-10: Herra sanoi Jeremialle, -
että tunsi Jeremian jo ennen tämän syntymää, -
pyhitti ja asetti profeetaksi.
Jeremia sanoi Herralle, ettei osannut puhua, koska oli nuori.
Herra kuitenkin kehotti häntä menemään, minne Hän lähetti, -
ja puhumaan, mitä Hän käski.
Jeremian ei tarvitsisi pelätä, sillä Herra olisi hänen kanssaan.
Herra ojensi kätensä ja kosketti Jeremian suuta.
Herra sanoi panevansa sanat Jeremian suuhun ja asettavansa -
hänet yli valtakuntien hävittämään ja rakentamaan.
Olipa mahtava kohta! Tässä on sama ajatus kuin viime kerralla.
Jumala on määrännyt paikkamme jo ennen syntymäämme.
Jeremiakin sanoo, että jo äidin kohdussa, -
niin pienenä, Jumala on jo silloin valmistanut hänet -
ja asettanut profeetaksi.
Puhuimme viimeksi astumisesta pastorin työhön. Mieti Rünno, -
kun olit näin pieni, Jumala asetti sinut pastoriksi Võruun, -
ja olit siellä 14 vuotta.
Panin tässä merkille mielenkiintoisen asian: -
Jumala sanoi kyllä, Jeremia sanoi ei.
Oletko kohdannut ihmisiä tai onko sinulle käynyt niin, -
että kun Jumala on tahtonut sinun tekevän jotain, -
olet keksinyt syyn kieltäytyä?
Kun minun oli aika astua pastorin virkaan, -
pyysin Jumalaa valitsemaan kenet tahansa, paitsi minut, -
aivan kuten Mooses. Mooseskin tunsi kutsun, -
hän tiesi, että hänellä oli erityinen rooli, -
mutta joutui pakenemaan Egyptistä ja eli erämaassa.
Aloin pelätä, miettiä kuka olen, mihin sovin, selviänkö työstä.
Usein kutsumus tuntuu meistä liian suurelta meille.
Jos tuntuu, että luonnollisesti tehtynä tehtävä on mahdoton, -
se on Jumalasta, -
sillä Jumala antaa tehtävän ja auttaa toteuttamaan sen.
Luetaan Raamatusta toinen kohta, se on Paavalista.
Gal. 1:15-16 Paavali kertoo, että kun Jumala, -
joka jo äidin kohdussa valitsi hänet ja kutsui armonsa kautta, -
ilmaisi hänelle Poikansa, jotta Paavali saarnaisi Hänestä, -
Paavali ei kysynyt neuvoa lihalta ja vereltä.
Tässä on toisenlainen mies. Hän tuntee Jumalan kutsun, -
kun tämä puhuu hänelle, ja ymmärtää, että se on Jumala.
Paavali ei kieltäydy tehtävästä tai pakene, kuten Joona, -
josta puhuimme viimeksi, vaan Paavali totteli Jumalaa.
Hän oli innokas vastavirtaan kulkija.
Hän opetti myös epämiellyttävistä asioista.
Hän koki sen kutsumuksekseen, koki Jumalan armoa työssään -
ja kulki aina vain eteenpäin.
Mitä luulet, kumpia on enemmän?
Jeremian ja Mooseksen kaltaisia, -
vai Paavalin kaltaisia, jotka tottelevat rohkeasti Jumalaa?
Luulen, että Jeremian ja Mooseksen kaltaisia.
Aktiivisia ja innokkaita on suhteellisen vähän.
Tai monet asiat vähentävät tulta tai innokkuutta.
Kun pelastumme, meillä on intoa tehdä, muttemme ole valmiita.
Uudestisyntynyt on kuin lapsi, joka palaa tekemisen halusta.
Kun tyttäreni oli 7-8-vuotias, hän halusi kovasti ajaa autolla.
Otin hänet syliin tiellä, jolla ei ollut muita autoja, -
ja aloimme mennä ojaan. Kysyin, miksi hän ei käännä.
Painoin jarrua ja hän tajusi, ettei ole vielä valmis ajamaan.
Olen samaa mieltä kanssasi. Olen nähnyt omakohtaisesti, -
että on enemmän ihmisiä, jotka eivät uskalla.
Pelko voi olla inhimillistä, sille on monia tekijöitä, -
tai sitten tehtävän arvo voi olla pelottavan suuri.
Esimerkiksi Jeremialle Jumala kertoi kerralla -
koko hänen elämänsä tehtävät.
Kiitän Jumalaa, että Hän ei tee usein meille kuten Jeremialle -
ja kerro alusta loppuun, mitä meidän on määrä tehdä, -
vaan valmistaa meitä vähitellen.
Palataan Paavaliin. Hän oli rohkea mies.
Oletan, että Paavali ei tiennyt kutsumustaan, -
kun hän vainosi kristittyjä. Sitten yhtenä hetkenä, -
kun Jumala ilmoitti hänelle syyn, Paavali ei epäröinyt -
vaan noudatti kutsumustaan.
On siis olemassa kaksi puolta. Puhutaan parista asiasta -
noin yleisesti kutsumuksessa. Ensimmäinen tärkeä -
ja huomionarvoinen asia on se, että meitä kutsuu Jumala.
Täytyy ymmärtää, ettei kutsumuksemme liity siihen, -
että isä tai äiti kutsui meidät. Esimerkiksi Joosefin kohdalla -
isä päätti hänen kutsumuksensa ja elämänsä suunnan.
Joosefin elämästä näemme kuitenkin, -
että Jumalan suunnitelma oli aivan erilainen, -
suurempi ja mahtavampi.
Täytyy ymmärtää, että Jumala kutsuu meidät. Pomomme ei ole -
työnantajamme, opettajamme, äitimme tai isämme.
Olemme niille alamaisia, kuten Raamattu opettaa, -
mutta ylin pomomme töissä, koulussa, menestykselle -
elämässä, ei ole kukaan ihminen tai edes me itse.
Tämä vapauttaa meidät jeremialaisista peloista.
Alamme ymmärtää, että Jumala on vastuussa siitä.
Katsotaan viittä tärkeää asiaa kutsumuksessa.
Kommentoi niitä sitten, Rünno.
Ensinnäkin kutsumus on varmistettava.
Kutsumus on tiedostettava, ja elämän suurimman tavoitteen -
tulisi olla sen selvittäminen, miksi olemme täällä.
Sama juttu joka ammatissa. Moni nuori opiskelee -
eikä tiedä kutsumustaan. Hän aloittaa yhden koulun, -
huomaa, ettei se ole hänen juttunsa, kokeilee toista, -
ja löytää oikean alan monen kokeilun jälkeen.
Näin kävi myös minulle. Lukion jälkeen -
pyrin sähkömieheksi. Onneksi en päässyt kouluun.
Armeijan jälkeen menin Võruun ja opiskelin puuteknologiksi.
Se on muutakin kuin huonekalujen suunnittelua.
Olen diplomiteknologi, mutta Jumalalla oli muuta mielessä.
Tulin uskoon Võrussa ja tunsin vetoa hengelliseen työhön, -
olla saarnaaja, opettaja ja työskennellä ihmisten kanssa.
Koulun jälkeen en ole työskennellyt puualalla, -
näin on käynyt monelle.
Samaan aikaan piti selvittää, -
mitä Jumala tahtoi minun tekevän. Ja se on jatkunut tähän asti.
Nyt, 20-25 vuotta myöhemmin, kysyn edelleen Jumalalta, -
mitä minun pitäisi tehdä ja voinko tehdä jotain paremmin.
2. Piet. 1:10 kehottaa tekemään kutsumuksen lujaksi.
Tällä on kaksi merkitystä. Ensinnäkin selvittää kutsumus, -
jottei eksy tieltä. Toiseksi kutsumus tulee vahvistaa.
Se tulee tehdä lujaksi, -
jotta olisimme horjumattomat kutsumuksen täyttämisessä.
Toinen tärkeä asia kutsumuksessa yleisellä tasolla -
on kulkea oman kutsumuksen rajojen sisäpuolella.
Puhutaan tästä vielä lisää, mutta mitä ajattelet siitä, -
mitä tarkoittaa kutsumuksen rajojen sisällä kulkeminen?
Hebr. 12 kehottaa laskemaan syntikuorman -
ja juoksemaan meille määrätyssä kilvoituksessa.
Jumala on asettanut meille radan, kutsumuksen ja ammatin.
Meillä on työkalupakki mukana. Sähkömies ei tee putkitöitä, -
kokki veitsineen ei sovi mekaanikoksi autokorjaamolle.
Jotkut on kutsuttu lapsityöhön.
Olen huomannut, että en sovi lapsityöhön.
En tarkoita omia lapsiani, vaan lapsityötä seurakunnassa.
Puhun heille liian vaikeasti. En sovi myöskään nuorisotyöhön.
Luontevimmaksi koen oloni aikuisten ihmisten edessä, -
kun katson heitä silmiin ja näen heidän reaktionsa.
Ajatukseni ja vitsini uppoavat paremmin aikuisiin.
Nuoret katsovat minua ihmeissään eivätkä ymmärrä, mitä puhun.
Kun näen sisaren tai veljen, ihmettelen hyvää kontaktia, -
jonka hän saa nuoriin. - Kutsumukset ovat erilaisia.
Mietin tämän asian kohdalla sitä, -
että kun ajattelee juoksijoita stadionilla, -
jokaiselle on oma rata, eli määrätty kilvoittelu.
Eli kummallakin puolella on viiva, jota ei tohdi ylittää.
Ja jos rajan ylittää, suljetaan pois kilpailusta.
Tässä mielessä meidän on ymmärrettävä -
kutsumuksemme selvittyä myös sille asetetut rajat.
Sinäkin ymmärsit, ettet ole lapsityöntekijä.
Selvä pyy, et pyri sellaisiin tehtäviin.
Kun on eliminoinut asioita, jotka eivät ole itseä varten, -
jäljellä on vähemmän asioita, joihin on mahdollisesti kutsuttu.
Jokainen kokeilee varmasti asioita, jotka eivät suju.
Kolmas kutsumukseen liittyvä asia voisi olla se, -
että kutsumusta on pidettävä kaikkein arvokkaimpana asiana.
Arvokkaampana kuin raha tai mikään muu maailmassa.
Mitä ajattelet tästä? - Jeesuskin puhui siitä, -
miten palvelijoille annettiin eri määrä leivisköjä, -
ja miten työssä tai ammatissa uskollisesti palvelleet -
pääsevät kuninkaan palatessa herransa iloon -
ja huonot palvelijat eivät.
Saamme palkkaa taivaassa ja jo maanpäällä sen mukaan, -
toimimmeko kutsumuksemme mukaan.
Jos palaamme vielä ajatukseen juoksukilpailun omasta radasta, -
voimme tehdä hyviä ja kauniita asioita, -
jotka eivät kuitenkaan ole Jumalan kutsumus meille.
Tällöin emme arvosta omaa kutsumustamme.
Armeijassakaan ei saa taistella oman pään mukaan, -
vaan määräykset antaa esikunta.
Ja suuressa yrityksessä esimies sanoo, -
missä kukin istuu ja mitä työtä tekee. Ja tämän mukaan on toimittava.
Monien ihmisten elämässä on Jumalan antama kutsumus, -
mutta he vaihtavat sen johonkin. Klassinen esimerkki on se, -
kun joku vaikkapa huomaa, ettei ole kutsumustyössään, -
mutta se antaa paremmat tulot tai tilaisuuden luoda uraa -
tai paremman oppiarvon, ja jatkaa sitten yliopistoon, -
mikä ei ole hänen juttunsa. Kerron hauskan esimerkin.
Steve Jobs, joka keksi iPhonet, iPadit, Macintoshit yms., -
oli kutsuttu puhujaksi -
arvostetun amerikkalaisen lukion valmistujaisiin.
Hän aloitti puheensa kertomalla nuorille, -
että ne olivat hänen ensimmäiset valmistujaisensa, -
koska hän reputti omat loppu- kokeensa. Yleisö kohahti, -
koska luuli, että Jobs oli suorittanut korkeakoulun.
Jobs lopetti puheensa sanomalla, ja tässä on hengellinen idea, -
ettei pidä levätä, ennen kuin tekee, mitä todella rakastaa.
Älä tyydy vähempään.
Tässä on sama periaate: -
Jumala on antanut meille arvokkaan kutsumuksen.
Olemme todella onnellisia vasta silloin, -
kun seuraamme kutsumustamme, teemme sen mukaisia asioita -
ja elämme paikassa, johon Jumala on meidät asettanut, -
kun teemme, mitä rakastamme, emmekä sitä, mistä hyödymme.
Paavali sanoi pitävänsä roskana kaikkea, mikä ei ollut -
Kristukselle hyödyksi, ja Kristus kutsui Paavalin -
tämän kutsumuksen vuoksi. Hän etsi kutsumusta innolla -
ja meni innokkaasti sinne, minne Jumala hänet lähetti.
Paavali meni pakanoiden ja juutalaisten luo -
ja lopulta kuninkaiden luo.
Paavali kertoo Timoteukselle yhdessä kohdassa miehestä, -
joka oli kääntynyt takaisin ja alkanut rakastaa maailmaa.
Mies oli Deemas, ja hänelläkin oli Jumalan antama kutsumus.
Hän kulki Paavalin kanssa, ja he tekivät suuria asioita, -
historiaa muuttavia asioita, mutta yhtenä hetkenä Deemas -
vaihtoi kutsumuksensa vanhaan rakkauteensa maailmaan, -
emme tiedä tarkkaan mihin, mutta hän luopui kutsumuksestaan.
Se suretti Paavalia. Uskon, että Jumala on surullinen, -
kun luovumme kutsumuksestamme tai emme pidä sitä arvossa, -
kaikkein arvokkaimpana, syynä, miksi olemme syntyneet tänne.
Pastoreina olemme nähneet monia kutsumuksesta luopuneita.
Joku on lähtenyt rahan, toinen pettymyksen vuoksi.
Syitä on monia. Deemaksen lisäksi Raamatussa kerrotaan, -
että Paavali ja Barnabas ottivat Markuksen mukaansa, -
mutta tämä palasi Jerusalemiin. Pelkäsikö hän suurta työtä -
ja vastuuta tai vihollisen vastustusta, sitä emme tiedä.
Kun Barnabas halusi hänet myöhemmin uudestaan mukaan, -
Paavali oli vastaan ja heidän tiensä erosivat asian vuoksi.
Raamatuntutkijoiden mukaan kyseinen Johannes Markus -
oli lellitty pilalle. Hän oli rikkaasta kodista, -
ja nyt hän oli lähetystyössä ja joutui elämään köyhästi.
Mukavuus nousee esiin hänen kohdallaan, -
sillä hän luopui kutsumuksestaan nähdessään, että muualla -
oli mukavampi olla. - Ja turvallisempaa.
Luopumisen syitä rahan ja hyödyn lisäksi ovat myös -
oma mukavuus ja turvallisuus.
Moni sanoo, että tekisi Jumalan tahdon mukaan, mutta...
Miten käy lasteni koulun, jos lähden lähetystyöhön Kiinaan?
Moni miettii, miten heidän käy.
Ihmiset perääntyvät myös tietämättömyydestä.
Ihminen kaipaa turvallisuutta. Hän haluaa tietää, -
mitä tulee tapahtumaan, jotta kaikki olisi selvää.
Usein Jumala ei anna meille sellaista turvallisuutta.
Meidän pitää ottaa joka askel turvautuen Häneen.
Neljäs tärkeä asia kutsumuksessa on se, -
että kun astumme kutsumukseen ja kuljemme siinä, -
on tärkeää kehittää sitä. Ruokkia sitä.
Opetella asioita, jotta voimme täyttää kutsumuksen paremmin.
Kukaan ei ole spesialisti suoraan koulunpenkiltä.
Raamattukoulun jälkeen ajattelin, että olin valmis saarnaaja.
Huomasin, että minulla on vielä paljon opittavaa.
Kun valmistumme koulusta, olipa se mikä koulu tahansa, -
traktorinkuljettaja, mekaanikko, it-ala, alamme oppia vasta, -
kun olemme töissä. Käytäntö opettaa parhaiten.
Paavali sanoi esimerkiksi Timoteukselle, -
että käytä armolahjaasi, kehitä sitä, jotta ihmiset näkisivät edistymisesi.
Ei pidä ajatella, että kun on kutsuttu, -
olemme spesialisteja, sen kun menemme, avaamme suumme -
ja Jumala liikkuu. Meidän täytyy harjoitella.
Urheilija ei voi ajatella, että yksi kova tulos, -
jolla sai olympiamitalin, merkitsisi että seuraava kerta -
olisi läpihuutojuttu. Ei, täytyy treenata vielä kovemmin.
Sama juttu hengellisessä elämässä. Paavali sanoo, -
että hän piiskaa itseään, treenaa.
Esikuvana hänellä oli urheilija, joka on kurinalainen, -
jotta saavuttaisi hyviä tuloksia, katoamattoman seppeleen.
Meidän tulisi toimia samoin, jotta saamme oman seppeleemme.
Kerron kiinnostavan esimerkin omasta elämästäni.
Se voi kuulostaa omituiselta. Olin teini-iässä neuvostoaikana, -
vanhempi polvi ymmärtää tämän varmaan paremmin, -
ja Jumala pani sydämeeni yliluonnollisen kiinnostuksen -
opiskella englantia.
Nykyään siinä ei ole mitään omituista.
Neuvostoaikana sitä ei voinut opiskella missään, -
koulussa oppi vain sen verran, että osasi juuri nimensä sanoa.
Jumala pani sen sydämeeni, ja etsin kaikki materiaalit, -
joista voisin oppia kieltä. Enkä tiennyt minkä vuoksi.
Jumala valmisti minua, ja eräänä päivänä tuli hetki, -
jolloin Neuvostoliitto alkoi hajota hiljakseen, -
ja Jumala lähetti tänne saarnaajia ulkomailta.
Ensimmäinen pastori, joka tuli meille Keski-Viroon, -
osasi englantia ja suomea, -
eikä yksikään paikallisista osannut kumpaakaan kieltä.
Vain minä osasin englantia.
Tulkkasin yötä päivää, meillä oli pitkiä kokouksia.
Miten jännä Jumala onkaan. Hän valmistaa meitä ennalta -
kutsumustamme varten ja antaa meidän oppia jotain, -
jotta täytämme kutsumuksen. Se voi olla kieli tai taito.
Kun ymmärrät, että kutsumuksessasi tarvitaan -
tiettyjä taitoja, niin opettele niitä. Älä ota sitä kevyesti.
Nykyään se on helppoa, opiskelutarjonta on laajaa -
ja voimme oppia mitä vain. Viides ajatus on se, -
että kutsumuksemme ja siinä kulkeminen -
on perusta elämässä onnistumiselle.
Kun kuljemme kutsumuksessamme, olemme kaikkein tyytyväisimpiä.
Se antaa suurimman tyydytyksen. Jos pieneltä paikkakunnalta -
muuttaa isoon kaupunkiin palkan tai mahdollisuuksien perässä, -
harva on onnellinen. Moni tuttavani on lähtenyt -
pieneltä paikalta Tarttoon, Tallinnaan tai ulkomaille -
paremman tulevaisuuden perässä. Onko se Jumalan suunnitelma?
Kun kuljemme Jumalan tahdossa, mekin tulimme Keski-Viroon -
Võrusta, joka on isompi kaupunki kuin Paide tai Türi, -
emmekä ajatelleet, että pitäisi mennä suurempaan paikkaan.
Kun Jumala käskee mennä, silloin mennään, -
olipa paikka millainen peräkylä tahansa.
Aivan heti ei välttämättä koe taloudellista vapautta, -
jonka hyvä palkka takaisi, -
mutta kun tottelee Jumalaa, silloin on onnellinen.
On mielenkiintoinen ajatus, -
että kun Daavid ja Saul taistelivat goljattia vastaan, -
Saul tarjosi Daavidille omaa sotavarustustaan, -
joka oli sen ajan paras. Parempaa ei saanut mistään.
Daavid kokeili sotavarustusta ja totesi, että ei onnistu.
Hän ei ollut onnellinen siinä, se ei sopinut hänelle.
Elämässä voi olla samoin. Luulemme usein, -
että kun saamme parasta jollain standardilla mitattuna, -
sitten elämme hyvin ja olemme onnellisia.
Mutta vielä mitä! Daavid otti ojasta viisi kiveä, -
joilla hän oli maailmanmestari ja kaatoi jättiläisen.
Kiitos Jumalalle, että voimme olla onnellisia, kun tajuamme, -
mikä on kutsumuksemme. Aikamme alkaa olla lopussa.
Lopetamme nyt tähän, mutta tulevissa jaksoissa -
puhumme lisää kutsumuksesta.
Rünno, kiitos keskustelusta näistä tärkeistä aiheista.
Kiitos katsojille! Jumala haluaa, että kuljemme kutsumuksessa -
ja elämme Hänen tahdossaan.
Suomennos: Maria Peltokangas