VIRON PASTORIT AREENALLA
Neemo Raasik ja Rünno Saatmann 1/4
Hei katsojat! Tämä on Viron pastorit areenalla.
Minä olen Neemo Raasik ja tänään vieraanani on -
Rünno Saatmann. Hei Rünno! - Hei minunkin puolestani!
Uskon, että aiheemme on tärkeä Kristuksen ruumiille.
Minä olen pastori ja sinäkin olet ollut monta vuotta pastori.
Yksi tärkeä aihe pastorinkin näkökulmasta -
on meidän kutsumuksemme.
Pastorin työssä kohtaamme jatkuvasti ihmisiä, -
ja yritämme auttaa heitä löytämään oman kutsumuksensa.
Haluamme kertoa omista kokemuksistamme, -
haluamme kertoa vuosistamme, -
joiden aikana olemme tehneet töitä ihmisten parissa.
Ehkä kerromme jotain, -
mikä koskettaa ja auttaa teitä. Se on suurin tavoitteemme.
Kerrotaan aluksi jotain omasta elämästämme.
Olet ollut melkein 14 vuotta pastorina Võrussa.
Kerro, miten löysit kutsumuksesi pastorina.
Miten Jumala kutsui sinut, millainen prosessi sitä edelsi -
ja miltä niissä kengissä tuntui?
Tulin uskoon 25 vuotta sitten.
Aloin tuntea Jumalan kutsun heti alussa, mutta olin nuori -
ja etsin Jumalaa. Menin raamattukouluun.
Siellä monet sanoivat, että minun pitäisi olla saarnaaja.
Sain kokeeksi lyhyen puheen- vuoron, ja se venyi pitkäksi.
Kaikki asiat eivät kuitenkaan synny hetkessä.
Raamattukoulu loppui, ja Jumala sanoi, että palaisin Võruun.
Olen kotoisin Pohjois-Virosta ja asuin vanhempieni luona.
Jumala sanoi, että menen Võruun pastoriksi. Halusin aloittaa heti.
Kesti kuitenkin 7 vuotta, ennen kuin minusta tuli pastori.
Autoin pastoria, kiersin puhumassa eri paikoissa -
tein seurakunnassa mitä osasin. Jumala valmisti minua.
Sitten tuli hetki, kun Jumala sanoi, että nyt on aika, -
jolloin astun pastorin työhön.
Mooseksen tavoin en tahtonut ja ajattelin aikani olevan ohi.
Jumalan aika on kuitenkin oikea, ja se oli selvä ja varma minulle.
Niin sitten sain viran ja olin 13 vuotta pastorina.
Palvelin ihmisiä pastorina, -
ja sitten Jumala antoi merkkejä, että aika pastorina on lopussa.
Oli aika siirtyä. Sain merkkejä, että piti muuttaa Keski-Viroon.
Satuin tulemaan seurakuntaanne ja koin, että ammattini on -
pikemminkin opettajan työ. Ja niin tässä on käynyt.
Opetuksesi ja palvelusi on ollut suuri siunaus seurakunnallemme.
On hyvä, kun on työtovereita, -
kuten sinä, joilla on samanlaisia kokemuksia työstä.
Minä puolestani olen kasvanut kirkossa.
Olen siinä mielessä siunattu, että aina isoisoäidistäni asti -
perheeni on ollut uskossa. Olen jo 3. polven uskova.
Ensimmäisiä muistojani on, kun heräsin äidin sylissä -
jossain kokouksessa Olevisten kirkossa tai muualla.
Ensimuistoni ovat seurakunnasta. Kun muutimme Paideen, -
kävimme baptistiseurakunnassa.
Isäni autteli seurakunnassa, ja meille lapsille oli sääntö, -
että pyhäaamuna piti olla kokouksessa.
Istuin ja kuuntelin ja seurasin pastoriamme, -
joka oli totisesti Jumalan siihen ammattiin kutsuma mies.
Neuvostoaikaan hänen avullaan ihmisiä tuli jatkuvasti uskoon.
Johannes Jäägerkin oli erityinen.
Seurasin häntä ja seurakuntaa sivusta -
ja miten hän palveli koko sydämellään ja hengellään.
Hän pyhitti seurakunnalle kaiken liikenevän ajan, -
neuvostoaikaan kun ei ollut täysipäiväisiä pastoreita.
Näin, miten seurakunta vaati häneltä paljon.
Hän joutui tekemään aina jotain ja häneen oltiin tyytymättömiä.
Panin lapsena merkille, -
miten seurakunta piti häntä, hänen lahjojaan ja kutsumustaan -
itsestäänselvyytenä eikä pitänyt arvossa.
Näin, miten välistä häntä kohdeltiin huonosti -
ja häntä haukuttiin. Lapsi huomaa tällaisia asioita.
Ja minä sanoin Jumalalle: "Kun minä kasvan suureksi, -
ihan sama, mikä minusta tulee, mutta ei pastoria, ole kiltti!"
Vuodet kuluivat, olimme siellä seurakunnassa -
ja Jumala alkoi työstää minua ihan tosissaan.
Aloin opettaa Raamattua, kuten sinäkin, ja kasvoin siinä työssä.
Jumala on meille armollinen. Hän välittää meistä -
eikä pakota sellaiseen, mitä pelkäämme tai inhoamme.
Jumala valmisti minua pienin askelin pastoriksi.
Kun aloitimme Paidessa vuonna 1990, -
löysin itseni yllättäen apulaispastorin virasta.
Olin siellä ennen kuin tajusinkaan. Huomasin myös, -
ettei se ollutkaan hullumpi työ. En ollutkaan kynnysmatto, -
jonka niskaan kaadetaan kaikki kura ja ongelmat.
Aloin nähdä pastorin työn -
kuten Paavali, kun hän sanoo Timoteukselle 3. luvussa, -
että joka haluaa pastoriksi, -
haaveilee jalosta työstä.
Tiettynä aikana elämässäni en ymmärtänyt Paavalia, -
mutta sitten aloin nähdä, että pastorin työ on kutsumus.
Se on antoisa ammatti. Nyt on kulunut 26 vuotta, -
ja olen edelleen samassa kutsumuksessa ja työssä.
Olen kiitollinen, että Jumala on johdattanut minua, -
peloistani huolimatta, ja olen saanut jatkaa työssä.
Tässä työssä on aikoja, sinäkin voisit kertoa samaa, -
jolloin ei haluaisi mennä seurakuntaan. Ja sitten näkee, -
miten antoisaa työ on, kun ihmiset kasvavat uskossa.
Työ tuottaa satoa.
Meidän ei pitänyt puhua tänään vain itsestämme.
Puhutaan kutsumuksesta yleensä, -
Jumalan luo tulleiden ihmisten ja seurakuntien kutsumuksesta -
ja asiasta laajemmin. Luen sitä varten yhden kohdan.
Se on hyvä alustus ohjelman tuleville jaksoille.
Psalmi 139. Luen siitä 16. jakeen.
"Sinun silmäsi näkivät minut jo idussani. Minun päiväni -
olivat määrätyt ja kirjoitetut kaikki sinun kirjaasi, -
ennen kuin ainoakaan niistä oli tullut."
Tämä kertoo, miten Jumala näkee meidät ihmiset.
Hän katsoo meitä ja sanoo: jo ennen kuin synnyit, -
oli elämäntarinasi olemassa.
Joskus yritämme jollain tavalla -
järjestää elämäämme ja miettiä, mitä meistä tulee isona, -
kenen kanssa avioidumme jne. Mutta Jumala on tehnyt niin, -
että Hän on kirjoittanut elämämme valmiiksi -
ja sulkenut kirjan. Ja sitten me olemme syntyneet.
Eikö ole ihmeellistä?
Meidän ei siis tarvitse tehdä kokeiluja elämällämme.
Meidän ei tarvitse keksiä, miten saamme parhaan elämän -
tai miten pääsemme elämässä onnelliseen tilanteeseen -
tai tilanteeseen, jossa olemme tyytyväisiä tai muuta sellaista.
Tarvitsee vain ottaa kirja, jonka Jumalan on kirjoittanut meistä, -
avata se ja kysyä, mitä Hän on kirjoittanut minun kirjaani.
Se on menestyksen kaava. Ja nyt paljastin sen kaikille...
Niin helppoa se ei ole. Sinä Rünno kerroit siitä, -
miten löysit kutsumuksesi vaiheittain.
Tunsit sydämessäsi, että pastorin työ on kutsumuksesi, -
mutta et vielä ollut pastori.
Miltä sinusta tuntui tuolloin valmistautumisaikana?
Jos olen oikein rehellinen, tunsin, että kutsumukseni -
on opettajan työ. Kun joku kysyi, miksi haluan tulla -
tai minkä koen olevan kutsumukseni, -
ja raamattukoulu, jota kävin, oli suunnattu pastoreille, -
vaikka muutkin kävivät sitä, halusin usein sanoa, -
että minä olen opettaja.
Paavalikin oli evankelista, opettaja ja profeetta, -
kunnes Ap. t. 13. luvussa Pyhän Hengen pyynnöstä -
Barnabas ja Saulus erotetaan työhön, johon heidät oli kutsuttu.
Ananiaan tarinassa Damaskossa Jeesus sanoi Ananiaalle, -
että Saulus oli Jeesukselle valittu ase tiettyyn työhön.
Tunsin, että kutsumukseni on olla opettaja, -
mutta kävin läpi monia asioita, ja aika pastorina -
oli Jumalan suunnitelma ja tahto. Opin sinä aikana paljon.
Kutsumusta ei pidä katsoa niin, että mikä asema on ylin tai alin.
Voi ajatella, että apostoliksi tai profeetaksi tulo vie aikaa, -
mutta moni pastori on ollut varmasti ensin evankelista -
ja sitten pastori, ja myös päinvastoin.
Kutsumuksen tunnistaa, kun kulkee Jumalan kanssa -
ja etsii Jumalaa. Kun Jumala on kutsunut, -
ei pidä vain istua ja sanoa, että Jumala, puhu jos tahdot.
Raamattu kehottaa etsimään Jumalan tahtoa elämässämme.
Otit esille hyvän näkökulman. Ihmisinä voimme nähdä, -
että on suuria kutsumuksia. Joku voi katsoa, -
että olet pastori, se on tosi tärkeää.
Vastuu on suurempi, kun käsiin on uskottu eläviä ihmisiä, -
joilla on kutsumus. Vastuu on suuri.
Minusta on mukava yrittää nähdä asioita Jumalan vinkkelistä.
Jumalalle jokaisen kutsumus on tärkeä.
Pastorin työn kannalta katsottuna -
tulemme seurakuntaan, saarnaamme, rukoilemme, -
johdamme seurakuntaa. Seurakunnassa on kuitenkin -
erilaisia kutsumuksia. Kun tulee seurakuntaan, -
tila on valmisteltu. Joku on siivonnut siellä.
Arvostan suuresti siivoojia. Olimme kerran Venäjällä -
nuortemme kanssa leirillä, ja olot olivat alkeelliset.
Siellä ei ollut peseytymistiloja. Leiri oli venäläisessä kylässä.
Emme osanneet odottaa joutuvamme sellaiseen paikkaan.
Suihkuja ei ollut, vesi saatiin joesta, peseydyimme saunassa.
Vessat järkyttivät meitä eniten.
Vessa oli todella kamala!
Meitä ihmetytti se, -
että joka aamu ennen kuin nuoret nousivat, -
joku siivosi vessan.
Painajaisetkaan eivät vedä vertoja venäläisille vessoille.
Joku kuitenkin siivosi vessan, ja halusin tietää, kuka sen teki.
Eräänä aamuna näin, että se oli yksi seurakunnan sisarista.
Kun leiri loppui, halusin antaa palkinnon, -
kotoa tuodun hienon, ison karkkirasian. Mutta kenelle?
Halusin antaa se naiselle, josta kukaan ei tiennyt mitään.
Vessan siivous oli likainen työ. Mietin silloin, -
että Jumala näkee nekin, joiden työstä muut eivät tiedä.
Ja silti se on tärkeä työ. Miten saarnaisimme pyhänä, -
jos kaikki olisi yhtä sotkua? Joku tekee sen työn, ja iloiten.
Emme tarkoita kutsumuksella vain pastoreita ja profeettoja.
Jumala on kutsunut joka ikisen.
Kun katsomme seurakuntaa Kristuksen ruumiina, -
voimme verrata sitä hyvin oman ruumiimme jäseniin, -
on kädet, jalat, sormet, nenä, korvat, silmät.
Usein näemme myös kasvot ja suun, joka puhuu kauniisti.
Jokainen ruumiinjäsen on tärkeä ja jokaisella on oma tehtävä.
Jos joku jäsen puuttuu, vaikka käsi, silloin on vajavainen.
Joku menettää vaikka jalkansa, eikä voi liikkua normaalisti.
Hän pystyy liikkumaan, mutta ei pysty jatkamaan samaa työtä.
Myös Kristuksen ruumiissa on paljon näkymättömiä osia.
Paavali sanoo korintolaisille, että niitä ruumiinjäseniä, -
joita emme pidä kunniallisina, peitämme itsetehdyllä kunnialla.
Yksikään jäsen ei voi sanoa toiselle, ettei tätä tarvita.
Kukaan ei voi sanoa, ettei ole tärkeä, koska ei ole se ja se.
Jokainen Kristuksen ruumiin jäsen on todella tärkeä.
Jokaisella on tehtävä. Näissä ohjelmissa emme halua -
painottaa pastorin tai apostolin ammattia, vaan sitä, -
että kaikki uskovat on kutsuttu. - Toit hyvin esille ajatuksen, -
että ne jäsenet, joita ei näe, ovat paljon tärkeämmät.
Onko meistä joku nähnyt oman maksansa?
Jos näkisit, kauhistuisit. Se on ruma ruumiinosa.
Limainen, verinen, yök.
Sitä ei haluaisi panna näytille. Näytämme omat kasvomme.
Ennen ohjelmaa olimme meikissä ja pukeuduimme kauniisti.
Emme näytä sisäelimiämme, koska ne eivät ole kauniita.
Tästä näkökulmasta katsottuna käden menetys ei tapa meitä.
Vaikeaa se olisi. Emme kuole jalankaan menettämiseen.
Internetissä kerrotaan miehestä, jolla ei ole käsiä tai jalkoja.
Miehellä on iloinen luonne ja mielenkiintoinen elämä.
Hän on kuitenkin elossa. Jos mies menettäisi maksan, -
häntä ei enää olisi. - Tai jos hän menettäisi pään.
Mieti, miten paljon Kristuksen ruumiissa -
on isoäitejä, jotka ovat jo fyysisesti heikkoja -
eivätkä pääse kokoukseen. Seurakunnassamme on isoäiti, -
joka ei aina pääse kokoukseen. Hän kertoo minulle, -
että on pahoillaan kun ei pääse paikalle, mutta hän rukoilee.
Tämä on sydän, joka pumppaa verta, mutta me emme näe sitä.
Näemme sen, mitä se saa aikaan. Pumppaava sydän luo elämää.
Se tuo elämää kehon osille, jotka näemme tai emme näe.
Kun sydän, rukous, lakkaa, kun siihen kutsutut eivät tee sitä, -
mistään muusta, kauniistakaan jäsenestä, ei ole mitään hyötyä.
Mielestäni on tärkeää ymmärtää se, -
että Jumala on kutsunut kaikki tekemään tärkeää palvelutyötä.
Minulla on vielä yksi rohkaisu katsojille.
Älä koskaan mieti, että olet syntynyt vääräksi ihmiseksi.
Pienenä fantasioimme siskoni kanssa ja mietin, -
millaista elämäni olisi, jos olisin kuninkaan poika.
Jos et ole kuninkaan poika, Jumala ei tarvitse sellaista.
Olet syntynyt sellaiseen paikkaan ja aikaan, -
joka on sinulle paras paikka. Se on Jumalan kutsumus sinulle.
Eräs saarnaaja kertoi kerran -
elämästään ennen kutsumukseen astumista. Hän oli pastorina.
Hän saarnasi ja koki olonsa -
aika mitättömäksi, pienessä seurakunnassa kun oli.
Eräänä päivänä hän toivoi saarnaavansa kuin Billy Graham.
Hän otti mallia Grahamin saarnoista ja tyylistä saarnata.
Hän meni seurakunnan eteen ja yritti saarnata kuin Graham.
Hän epäonnistui. Se oli hänen surkein esityksensä.
Hän yritti matkia muitakin suuria saarnaajia -
ja epäonnistui joka kerta. Hän meni Jumalan eteen -
ja kertoi tälle, että halusi olla kuin Billy Graham.
Hän kuuli sydämessään Jumalan äänen sanovan hiljaa: -
"Minulla on jo Billy Graham, tarvitsen juuri sinut."
Juuri sitä Jumala tarvitsee: Hän tarvitsee sinut.
Sellaisena kuin olet, omassa paikassasi ja ajassasi.
Olet syntynyt oikeaan aikaan, paikkaan ja perheeseen.
Jumala on asettanut sinut siihen. Tärkeää on avata kirja -
ja löytää se, mitä Jumala on meitä varten kirjoittanut.
Puhutaan vielä kutsumusten paljoudesta. Vertaan sitä -
mielelläni elokuvan tekoon. Kun katsomme elokuvia, -
niissä on yksi tai useampi pää- ja sivuosan näyttelijä.
Kun elokuvan lopussa näytetään lopputekstit, -
niissä on pitkä nimilista kameramiehistä avustajineen, -
avustajien avustajista ja maskeeraajista yms., -
jotka tekevät kuka mitäkin.
Jokaista tarvitaan. Filmi- teollisuus ei palkkaa turhaan, -
toisin kuin neuvostoaikaan, kun kaikki palkattiin kaiken varalta.
Elokuvaan työntekijät on valittu huolella, -
jotta elokuvasta tulisi hyvä. Tuotanto kestää kuukausia.
Me menemme elokuviin ja katsomme sitä 1,5 tuntia.
Samoin käymme kokouksessa, pastori puhuu, kaunis kokemus.
Usein emme kuitenkaan näe ihmisiä sen kaiken takana.
Näemme yhden ihmisen työssään ja pidämme häntä erityisenä.
Moni kuitenkin auttaa, taustalla on suuri tiimi.
Kutsumus tulee nähdä niin, että se on olla tiimin jäsen.
Se ei ole vähäpätöistä.
Palaan vielä ajatukseen, -
sillä ennaltamäärääminen on vahvasti mielessäni.
Jumala on määrännyt kutsumuksemme ennalta.
Kutsumuksemme mukana saamme työkalupakin.
Jos Maijasta tulee vaikkapa putkimies, -
hänen pakissaan on putkipihdit yms. mitä työssä tarvitaan.
Pakissa on hänen työnsä mukaiset välineet.
Sitten joku pyytää häntä korjaamaan sähköjohtoja.
Hän ei löydä pakistaan sähkömiehen työkaluja, -
koska hän ei tullut taloon tekemään sähkötöitä, -
vaan putkitöitä.
Samoin mekin synnymme tähän maailmaan -
työkalupakin kanssa, ja pakissa on tarpeelliset varusteet: -
lahjat ja voimat. Joku sanoo, -
ettei osaa puhua kuten toiset, ei Jumala voi käyttää minua.
Se on huvittavaa. Jokaisella on jotain sellaista, -
mitä Jumala haluaa suuresti. Puhutaan vielä Joonasta.
Jumala käski hänen saarnata Niiniveessä. Joona vastusteli.
Ehkä hän pelkäsi tai työ oli liian suuri tai pelottava.
Joona kieltäytyi ja lähti toiseen suuntaan.
Olen miettinyt, miksi Jumala halusi Joonan.
Juuri Joonan. Hän ei tyytynyt muihin, kun Joona kieltäytyi.
Hän halusi sitä asiaa varten Joonan.
Kun Joona lopulta totteli ja saarnasi Niiniveessä, -
suuri kaupunki, jossa asui kymmeniä tuhansia ihmisiä, -
teki parannusta Joonan puheiden tähden.
Joonassa oli jotain sellaista, mitä Jumala halusi suuresti.
En tiedä mitä se oli. Ehkä se oli hänen tapansa esiintyä.
Tai nöyryytensä. Jokin asia Joonan työkalupakissa -
oli se, mitä Jumala tarvitsi juuri Niiniveä varten.
Ja Jumala halusi sitä suuresti. Hän haluaa meidätkin.
Hän on kutsunut meidät, vienyt eri vaiheiden läpi, -
jotta tiettynä hetkenä elämässämme -
alamme toteuttaa suunnitelmaa, joka Hänellä on elämällemme.
Haluan rohkaista teitä katsojia.
Jumalan sinulle kirjoittama suunnitelma on kaikkein paras.
Me emme keksi parempaa.
Me kyllä haluaisimme. Haluamme elää New Yorkissa -
tai muualla, missä olisi parempi.
Tai haluamme olla joku muu ihminen.
Se kaikki on väärin, -
sillä Jumalan meille luoma elämäkerta on täydellinen.
Tehtävämme on yksinkertainen: etsiä Jumalan kasvoja.
Aikamme on nyt lopussa, -
mutta jatkamme ensi kerralla tästä samasta aiheesta.
Kiitos seurastasi, Rünno, jatkamme seikkailua yhdessä.
Kiitos katsojille seurasta. Jumala puhuttelee myös teitä -
ja ohjelma auttaa teitä jatkamaan kutsumuksessanne -
tai löytämään sen. Olkaa siunatut, näkemiin!
Suomennos: Maria Peltokangas