VIRON PASTORIT AREENALLA
Hei kaikille. Olette seuraamassa Pastorit areenalla -ohjelmaa.
Edellisessä jaksossa puhuimme opetuslapseuttamisesta ja siitä, -
minkälaista sen tulisi olla opetuslapsen ja opettajan välillä.
Mitä ominaisuuksia tarvitaan toimivaan opetuslapseuttamiseen?
Tänään puhumme keinoista, jotka auttavat opetuslapseuttamisessa -
ja siitä, kuinka opetuslapseuttaja voi pysyä ravittuna ja vahvana.
Olen Ivo Unt Toompean helluntaiseurakunnasta, ja -
kanssani keskustelee Jaan Lorens samasta seurakunnasta. Tervetuloa!
Edellisen jakson lopussa puhuimme opetuslapseuden siirtämisestä ja -
siitä, kuinka Jeesus käytti ainoana toimivana keinonaan itsensä -
ja tietojensa siirtämistä opetuslapsilleen panosten heihin.
Hän ei voinut yksin huolehtia koko maailmasta. Sen vuoksi Hän -
panosti opetuslapsiin, jotta he veisivät Hänen työtään eteenpäin.
Tiedätkö sinä Jaan, minkälaisia omista opetuslapsistasi on tullut?
Ovatko he omaksuneet työsi ja onnistuneet viemään sitä eteenpäin?
Ajatellessani Australian nuoria miehiä joihin panostin, on -
totta puhuakseni sanottava, että tehdessäni sieltä lähtöä, ja -
vaikka olin jo pari vuotta heihin panostanut, mielessäni oli epäilys.
Epäilin, mitä heistä voi nyt tulla! Jumala on kutsunut minut pois, -
joten kuka heistä huolehtii? Jospa he jättävät Jumalan ja seurakunnan!
Mutta kun luotin Jumalaan ja Hänen kutsuunsa, -
tiesin heidän voivan ottaa elämänsä seuraavat askeleet.
Tänä päivänä tunnen heistä suurta riemua, sillä -
olen kuullut heidän kantaneen hedelmää!
Niistä neljästä nuorukaisesta joihin panostin eniten, -
yksi toimii ylistysjohtajana ja yksi laulaa ylistysbändissä, -
yksi toimii nuorten apupastorina ja yksi johtaa kotiryhmiä.
Tuottaa suurta iloa huomata, että ihmisillä menee hyvin ja että he -
ovat saaneet myös seurakunnan ulkopuolella olevan elämän kuntoon.
Kaikilla on joko kokopäivätyö tai puolipäivätyön lisäksi opiskelut.
Kiitos Jumalalle kaikesta, mitä Hän on heidän elämässään tehnyt!
Heidän elämäänsä Jumalan avulla istuttamani siemen kukkii, -
joten he vuorostaan kasvattavat nyt opetuslapsia - se on mahtavaa!
Tosi mahtavaa. - Aamen.
Rakentajan lopputuotteena on talo, automekaanikon tuotteena auto.
Opetuslapseuttajan ja hengellisen ohjaajan "lopputuotteena" on -
uusi ja toimiva ihminen, joka jatkaa opetuslapseuttamista -
vieden alkamaasi työtä eteenpäin.
Muistan aikaa, jolloin itse aloitin opetuslapseuttamisen.
Mieleeni tulee ensimmäinen nuorille pitämäni raamattutunti.
Siellä oli eräs tänään nuorisotyön johtajana toimiva henkilö.
Johdin nuorisotyötä 5 vuoden ajan. Tämä henkilö tuli ryhmääni -
otti vastuuta ja teki työtä samanaikaisesti oppien.
Tänä päivänä hän toimii nuorisotyön johtajana minun sijastani.
On suuri etuoikeus saada nähdä työni kantaneen hedelmää, vaikka -
Jumalalle kuuluu suurin kunnia!
Joku toinen jatkaa nyt työtäni ja minä voin siirtyä eteenpäin -
kouluttaen uusia työntekijöitä. Siitä seuraa hieno tunne!
Olen nähnyt muitakin aktiivisia, palvelualttiita ja rohkeita -
nuoria, jotka ovat tarttuneet kaikkiin annettuihin tehtäviin.
Seurakunta säilyy hengissä vain siirtämällä opetusta seuraaville.
Sen olen oppinut, joten eiköhän vaan jatketa opetuslapseuttamista!
Mutta mennään eteenpäin.
Tarkoituksena on tänään keskittyä opetuslapseuttamisen eri keinoihin.
Ihmiset ovat erilaisia ja kaikilla on omat vahvuutensa, -
omat hengelliset kutsumuksensa ja hengenlahjatkin ovat erilaisia.
Haluan keskustella kanssasi opetuslapseuttamisen eri tavoista.
Ei kaikkien tarvitse opetuslapseuttaa kuten me teemme.
Tästä keskustelustamme voi monelle jäädä sellainen kuva, että -
opetuslapseuttaminen onnistuu vain meiltä, mutta -
uskallan väittää kaikkien osaavan opetuslapseuttaa jollakin tavalla.
Puhutaan keinoista ja rohkaistaan käyttämään niitä omia vahvuuksia.
Jo käsittelemiämme keinoja ovat koti- ja pienryhmät, -
joissa voimme puhua hengellisistä asioista.
Toinen oleellinen keino on kahdenkeskinen tapaaminen, -
jossa päästään laadullisesti eri tasolle kuin ryhmätapaamisessa.
Miten koet opetuslapseuttamisen kahdenkeskisessä tapaamisessa?
Mitä siinä tapahtuu?
No se on varmaa, että itselleni sopii -
kahdenkeskinen opetuslapseutus ja mentorointi kaikkein parhaiten.
Toimin siinä parhaiten, ja se on kantanut myös eniten hedelmää -
aikana, jolloin olen työskennellyt opetuslapseuttamisen parissa.
Mutta mitä siinä tapahtuu...
Ensin tavataan vaikka ruokailun tai kahvihetken merkeissä.
Puhutaan niitä näitä, ja tapaan kysyä: "Mitä sinulle kuuluu?"
Silloin ihminen alkaa kertoa, mitä kuuluu ja mitä sydämellä on.
Hän kertoo iloistaan, vaikeuksistaan ja taisteluistaan.
Siitä käynnistyy sitten ihan uudet keskustelut.
Kuten jo aiemmin puhuttiin, -
tärkeä osa kahdenkeskisessä mentoroinnissa on kuuntelulla.
Olen siis valmis todella kuuntelemaan toista ihmistä.
Ja siinä toista kuunnellessa voi ilmetä kysymyksiä tai asioita, -
joihin minulla ei heti olekaan konkreettista vastausta valmiina.
Saadakseni ohjausta, rukoilen mielessäni samanaikaisesti Jumalaa.
Kahdenkeskisessä mentoroinnissa pidän kaikkein tärkeimpänä -
valmiutta kuunnella toista ihmistä.
Entä jos ihminen ei avaudukaan? - Sellaisiakin ihmisiä on.
Mutta sen kyllä huomaa, kun ihminen haluaa vaieta ja -
ylle lankeaa piinaava hiljaisuus.
Sitten sitä keskustelua kannattaa edistää itse.
Hänhän on jo istahtanut kanssasi...
Pari ensimmäistä keskustelua saattavat olla hieman kankeita.
Hän itse ei ole vielä valmis avautumaan, joten -
häntä voi rohkaista kysymyksin kuten: "Mitä elämääsi kuuluu?
Miten Raamatun lukeminen sujuu? Miten voi suhteesi Taivaan Isään?
Jutteletko Hänen kanssaan joskus aamuisin? Rukoilethan myös?"
Mutta olipa ihminen kuinka sulkeutunut hyvänsä, -
jonain hetkenä hän avautuu, sillä Pyhän Hengen vaikutuksesta -
hän alkaakin luottamaan sinuun. Kyse on prosessista, jota tulee -
arvostaa ja vaalia yhtenä osana kahdenkeskistä suhdettanne.
Niin sitä tutustuu toiseen ja kasvaa hänen kanssaan yhdessä.
Kuinka henkilökohtaisia kysymyksiä teet? Kuinka pitkälle ulotat apusi?
No niin. Kun taas mietin ihan ensimmäistä kohtaamista...
Annan Pyhän Hengen johtaa ensimmäisen keskustelun kulkua.
Mutta kun välillemme on muodostunut opettajan ja opetuslapsen suhde, -
luonnollisesti myös keskustelumme on muuttunut vapautuneeksi.
Silloin voin kysyä syvällisiäkin henkilökohtaisia asioita, kuten -
"Miten tyttöystävän kanssa sujuu? Kunnioitatteko yhdessä Jumalaa?
Kunnioitatko vanhempiasi? Mikä on tilanteesi suhteessa alkoholiin?"
Tässä vaiheessa on läheisyys ja luottamus jo saavutettu.
Tarkoitukseni ei ole heti alussa kovistella millään, eikä syytellä.
Päämääränä on antaa Jumalan tah- don toteutua hänen parhaakseen.
"Kuuntelen sinua, enkä tuomitse."
Olen itsekin nähnyt, että mitä enemmän ihminen avautuu, -
sitä nopeammin alkaa hänen muutoksensa ja paranemisensa.
Usein on niin, että särkyneet ihmiset eivät pääse eheytymään -
koska heillä ei ole ketään, jolle voisi purkaa huolensa.
Syvät murheet tulee jakaa jonkun kanssa. Niitä ei pidä hautoa yksin.
Monet murheet voivat ratketa jo jutellessa - ja ihminen vapautuu.
Kun sitten rukoillaan, pääsee Jumala tekemään omaa työtään.
Näen tässä mahtavan työkalun!
Ihmisen kanssa rakennetaan niin läheinen suhde, että -
hän on lopulta valmis raottamaan henkilökohtaisen elämänsä ovia.
Siitä alkaa ihmisen parantuminen, muuttuminen ja kasvu.
Yksityisasiat eivät kuulu muille, mutta puhuminen auttaakin itseä.
Kahdenkeskiset tapaamiset toimivat mahtavana työvälineenä!
Sinäkin olet hyvä esimerkki siitä!
Erittäin oleellista on ansaita toisen ihmisen luottamus, mutta -
se ei tapahdu yhdessä yössä eikä vain tunnin keskustelun tuloksena.
Ihminen haluaa varmistua luotettavuudestasi, ja tässä -
Pyhä Henki auttaa vahvistamalla sitä suhdetta monin eri tavoin.
Luottamuksellisen suhteen luonti ihmisten välille on suuri haaste.
Me elämme kasvottomassa ja nimettömässä maailmassa, -
jossa omasta elämästä ei avauduta. Hymyilemme silloinkin, -
kun sisällämme roihuaa tulipalo.
Maailma on muuttumassa enemmän ja enemmän anonyymiksi.
Miten valtava tarve ihmisillä onkaan voida avautua vaikkapa -
jollekin naapurille, jotta Jumala voisi aloittaa työnsä ja vapauttaa.
Uskon tämän olevan profetiallinen viesti nykyajan seurakunnille.
Seurakunnissa tulisi edistää -
kahdenkeskistä keskustelua siellä kävijöiden ja ei-kävijöiden kanssa.
Tämä muuttaisi asioita! Hengellinen työ helpottuu, kun ihmiset -
rakentavat siltoja toistensa luo.
Uskon ihmissuhteiden särkemisen olevan vihollisen taktiikkaa.
Avioliitot hajoavat, vanhempien ja lasten väliset suhteet kärsivät, -
ja samoin suhteet työtovereihin.
Kun suhteet ovat rikki, ihmiset eivät enää avaudu edes Jumalalle.
Olen kuullut ihmisten pettyneen Jumalaan ja syyllistävän Häntä.
Ihmistä on loukattu, ja hän pitää ehkä kaikkia muita syyllisinä.
Seurakuntien pitäisi uudistua siten, että -
kahdenkeskinen mentorointi muuttuisi yleiseksi käytännöksi.
Seurakuntamme ylistysryhmän soittajille, laulajille ja muille -
määrättiin oma mentori. Toivottiin että he - lavoilla esiintyvinä ja -
muutenkin esillä olevina ihmisinä pitäisivät elämänsä avoimina -
jakaakseen ymmärrystä muille ja kasvaakseen hengellisesti itsekin.
Seurakuntien tämänhetkinen kuva muuttuisi, kun kykenisimme -
avautumaan toisillemme. Pitää vain löytää se luotettava ihminen, -
sillä kaikille ei pysty avautumaan, ainakaan itse en pystyisi.
Opetuslapseuttamisessa koen vahvuudekseni opettamisen, sillä -
tunnen Jumalan sanan opettamisen omaksi hengenlahjakseni.
Aiemmissa jaksoissa puhuimme jo kotiryhmistä ja raamattutunneista.
Onko olemassa muita opetuslapseuttamisen keinoja, -
joita voisimme tarkastella?
Mitä keinoja olet käyttänyt rohkaistaksesi ihmisiä -
ajattelemaan laajemmin omien vahvuuksiensa puitteissa?
Minä pidän tehokkaana keinona niin sanottua -
passiivista opetuslapseuttamista, joka tapahtuu ihan arjessa.
Miten toimimme harrastustemme parissa, työpaikalla, kotona...
Emme opetuslapseuta silloin ketään, mutta käyttäydymme -
eri tilanteissa tietyillä tavoilla. Eli miten käyttäydymme arjessa?
Voin kertoa esimerkin Australian ajoilta.
Pelasin eräässä rugby-seurassa, jonka harjoituksiin -
osallistui aina paljon pelaajia, jopa 30-50 pelaajaa kerralla.
Juttelin kyllä seurakunnasta ja Jumalasta, mutta -
en ajatellut olevani kenenkään esikuvana siellä. Enkä uskonut -
kenenkään edes huomaavan, että olen uskossa tai erilainen.
Muistan, kuinka 1,5 vuotta Australiasta palaamisen jälkeen -
Harry Leesment lähetti sähköpostin, jossa hän kertoi -
Matt -nimisen miehen pelastumisesta heidän seurakunnassaan.
Harryn kysyessä kuinka hän oli päätynyt siihen seurakuntaan, -
mies kertoi rugby-seurassaan pelaavasta Jaanista.
Jaan oli tämän miehen esikuva, koska hän ei osallistunut juominkeihin vaan -
puhui seurakunnasta, nuortentyöstä ja omasta elämästään.
Olin hyvin yllättynyt, sillä minä en ollut pistänyt merkille häntä, -
pikemminkin päin vastoin. Saatoin jopa vältellä häntä...
Jumala voi siis käyttää meitä missä ikinä olemmekaan.
Tavallaan olemme ohjaajia joka hetki, ja samalla esikuvana muille.
Työstänikin löytyisi monta esimerkkiä siitä, kuinka -
Jumala on käyttänyt minua kristityn ominaisuudessa ja -
ilman, että olisi pitänyt tehdä muuta kuin olla "vain minä."
Tämä on esimerkki passiivisesta mentoroinnista.
Kun suhteemme Jumalaan on terve, tekee Hän työtä kauttamme ja me -
saamme loistaa Hänen valonaan ja siten vaikuttaa toistenkin elämään.
Olen kanssasi täysin samaa mieltä ja tuo on rohkaisevaa kaikille.
Meidän tulisi pysyä aitoina ihmisinä omassa ympäristössämme, -
niin töissä kuin harrastuksissa. Ja meidän tulisi -
säilyttää intohimo siihen, mitä teemme. Eli pelaa rugbya kunnolla!
Pysy aitona itsenäsi - ja puhu siitä, mihin uskot ja missä käyt...
Olen lukemattomia kertoja joutunut erikoisiin tilanteisiin -
urheilun yhteydessä, eli rullalautaillessani.
Rullalautailijat alkavat usein juttelemaan keskenään.
Minulta on erittäin usein kysytty, mikä olen, mitä teen työkseni, jne.
Silloin saan mahdollisuuden kertoa toimivani seurakuntapastorina -
ja siitä, mikä minut johti tähän tehtävään.
Heidän silmänsä lentävät auki ihmetyksestä -
heidän on jotenkin vaikea uskoa sitä.
Esikuvana oleminen urheilu-, työ- ja harrasteympäristöissä, -
ja siellä avautuminen siitä mihin uskoo ja mitä tekee, -
on mielestäni erittäin tärkeä opetuslapseuttamisen keino.
Monet ihmiset alkavat kiivetä ylös pitkin hengellisiä portaita -
nähdessään jonkun toisen kulkevan siinä edellään.
Tieto siitä ei aina kantaudu meille asti, mutta he seuraavat -
vaistomaisesti perässämme kopioiden monia ominaisuuksiamme.
He "kopioivat" ihan oikeasti, niin hauskalta kuin se kuulostaakin!
Se tekee mielen nöyräksi. Kiitos Jumalalle, että Hän -
on antanut meille rohkeuden ja mandaatin saada toimia -
esikuvana ihan kaikille ympärillämme oleville ihmisille.
Tämä on ollut elämässäni tosi mahtavaa.
Mietitään vielä niitä opetuslapseuttamisen keinoja.
Haluan rohkaista kaikkia käyttämään omia vahvuuksiaan -
sillä ihan omalla paikalla, olemaan valona muille sekä -
säteilemään ja näkymään kauas!
Opetuslapseuttajan itsensä tulee olla vahva. Se on tärkeätä.
Hän ei saa kompastella, kaatua, eikä muuttua laiskaksi.
Siksi on tärkeätä puhua siitäkin, -
kuinka opetuslapseuttajan tulisi pitää huolta myös itsestään.
Miten huolehdit itsestäsi, Jaan?
Jumalan Sana ja rukoileminen ovat minulle erittäin tärkeitä.
Rukous itseni edestä ja rukous opetuslasteni puolesta.
Opetuslapseuttamisessa tulee muistaa, että -
emme tee työtä "kohteiden" kanssa, vaan kyse on ihmisistä.
Jumala on luottanut meidän huomaamme eläviä ihmisiä, -
jotka ovat henkisiä olentoja.
On tärkeätä huolehtia itsestään ja löytää aikaa lepäämiseen.
Ainakin kerran viikossa tulisi pitää lepopäivä, jolloin -
voit vaikka syventyä Raamattuun ja paastota kaikista häiriötekijöistä.
Lisäksi tulee pysyä tietoisena ja avoimena sille, mitä omassa -
ja opetuslastesi elämässä tapahtuu. Vastaat opetuslapsistasi sekä -
Jumalan edessä, että oman seurakuntasi johdon edessä.
Opetuslapsia ei omita itselle, vaan kyse on Jumalan lapsista.
Vastaan heistä Jumalan ja seurakunnan edessä, ja kannan -
heidän elämässään tapahtuvat asiat seurakunnan johdolle, myös sinulle.
Johdon lisäksi kerron myös pastorille opetuslasteni elämässä -
tapahtuneista läpimurroista.
Ohjaajani ovat jatkuvasti tietoisia omistani ja opetuslasteni asioista.
Avoimuus on oleellista, vaikka luottamuksellisuuttakin tarvitaan.
Asiasta riippuen valitsen, kenelle ohjaajistani kulloinkin puhun.
On henkilökohtaisia asioita, joissa suojelen opetuslapsiani ja itseäni.
Nyt puhumme vain antamisesta, antamisesta ja antamisesta...
Mutta missä voit palautua, ammentaa itsellesi ja tulla ravituksi?
Eräs pastori sanoi kerran, että -
"Jos olet hengellinen ohjaaja tai pastori ilman lukemistottumusta, -
kannattaa homma jättää sikseen."
Hän arvosti hengellistä itsensä ravitsemista näin korkealle!
Ilman ravitsemista tyhjenet, etkä voi antaa mitään muillekaan.
Sitten on, mitä antaa. Väsyt jälleen ja oletkin taas tyhjä...
Siksi palautuminen ja itsensä ravitseminen ovat niin tärkeitä.
Hyvä kun toit esiin levon ja yhden päivän omistamisen vain itselle.
Itse luen mielelläni eri kirjoja, joita täydentää -
Raamattu - eli aina aamupöydässä oleva perusruoka.
Raamattu ravitsee minut aamuisin, ja jos aikaa jää, -
luen muitakin kirjoja. Amen.
Uskon meidän tänään oppineen toisiltamme erittäin paljon.
Näen sinun kasvaneen - ja näen opetuslapseuttamisen olevan -
ensimmäisellä sijalla elämässäsi. Panostat ihmisiin tosi paljon.
Haluan tänään rohkaista kaikkia muitakin, jotta -
opetuslapseuttaminen voisi muuttua jokapäiväiseksi osaksi elämäämme -
esikuvana olon, opettamisen tai kahdenkeskisen mentoroinnin kautta.
Kun ominaisuutemme näillä keinoin siirtyvät opetuslapsillemme, -
jäävät ne perintönämme elämään. - Amen.
Kiitos katsojat, että seurasitte tätä Pastorit areenalla -ohjelmaa.
Toivon opetuslapseuttamisen saaneen mielissänne uuden merkityksen.
Haaveeni on, että se voisi teidän elämässänne olla jokapäiväistä -
ja että ihmiset joihin panostatte, saisivat kasvaa ja kypsyä -
täysi-ikäisiksi Kristuksen tuntemisessa. Kiitos. Nähdään taas.
Suomennos: Irene Tarkka