Ivo Unt ja Jaan Lorens 3/4
Hei kaikki! Tervetuloa seuraamaan Viron pastorit areenalla -ohjelmaa.
Viimeksi puhuimme opetuslapsen ja opetuslapseuttajan ominaisuuksista.
Puhuimme mm. siitä, minkälainen opetuslapsen tulee olla.
Käsittelimme yhdessä vietetyn ajan tärkeyttä, ja tänään jatkamme -
eri ominaisuuksien tarkastelua.
Olen Ivo Unt, Viron Helluntaikirkon Toompean seurakunnasta.
Kanssani keskustelemassa on Jaan Lorens samasta seurakunnasta.
Viime jaksossa totesimme, -
kuinka tärkeätä opetuslapsen kanssa vietetty aika on hänen henkisen -
kasvunsa, Jumalan tuntemisen ja itsenäistymisensä kannalta.
Haluaisin aluksi mennä aiheessa vielä vähän syvemmälle ja -
puhua siitä, kuinka meidän tulisi panostaa omiin opetuslapsiimme.
Joh 15:15 mukaan Jeesus sanoi: "...sillä minä olen -
ilmoittanut teille kaikki, mitä minä olen kuullut Isältäni."
Siis KAIKKI, mitä olen kuullut...
Paljonko panostamme opetuslapsiin? Olemmeko valmiita antamaan kaiken?
Panostamiseen liittyy vähän itsensä uhraamista ja ehkä kipuakin, -
mutta aina on jotain annettava. Miten tämä on näkynyt elämässäsi?
Mitä olet panostanut opetuslapsiin ja heidän kasvuunsa, -
ja minkälaisin tuloksin?
Opetuslapsiin panostaminen on varmasti äärimmäisen tärkeätä!
Saat Jumalalta sydämellesi ihmisen, jolle toimit hengellisenä isänä -
ja jota alat opetuslapseuttamaan. Asian toinen puoli on se, että -
sinun tulee panostaa siihen suhteeseen ja ihmiseen.
Siihen liittyy varmasti myös taloudellista panostamista, sillä -
tulee olla valmius tarjota välillä vaikka kahvit ja lounaat...
Taloudelliseksi asian tekee se, että investoit omaa rahaasi.
Omien resurssiesi puitteissa hankit eri kirjoja ja oppimateriaaleja.
Olet valmis jakamaan jopa omia päiväkirjojasi ja -
siten olemaan avoin kertomaan myös omasta hengellisestä elämästäsi.
Mutta kaikkein suurin panostus on antaa omaa aikaa, jonka -
pyhitämme opetuslapsellemme kuten ensimmäisessä jaksossa puhuimme.
Samoin kerroin Harry Leesmentin olevan hengellinen isäni, joka on -
opetuslapseuttanut minua koko kristittynä oloni ajan.
Olen kaikkein kiitollisin hänen minulle suomastaan ajasta, sillä -
hän tekee kirjoja, toimii pastorina ja opetuslapseuttaa muitakin...
Olen tosi kiitollinen, kun hän suo aikaansa puhelimessa -
tai kun hän kysyy sähköpostitse kuulumisia ja jakaa ehkä opetusta.
Paras panostus toiseen ihmiseen on antaa hänelle omaa laatuaikaamme.
Olenkin ihmetellyt, että aina soittaessani pastorilleni -
hän sanoo: "Tottakai minulle sopii jutella kanssasi."
Kun joku soittaa minulle, sanon: "Minulla on tärkeä asia kesken..."
Yhä useammin olen tilanteessa, jossa ääni päässäni kysyy: -
"Eikö ihminen olekaan tärkeä?"
Minun tulee oppia siihen, että -
ihmiset ovat tärkeämpiä ja sähköpostit voivat hyvin odottaa.
Tätä on harjoiteltava, sillä uusi tapa ei synny itsestään.
Kyseessä on todellinen taito.
Nuorena kristittynä minusta oli erityisen jännittävää se, -
kuinka Jumala muutti elämäni ja mitä Hän opetti minua innostaen!
Yhtenä keinona olivat kirjat, joita ostin kirjakaupasta läjäpäin.
Pidin listaa niistä, joiden kanssa kävin hengellisiä keskusteluja.
Nimien perään kirjoitin, minkä cd:n tai kirjan seuraavaksi antaisin.
Tai sitten antaisin vinkin jostakin Internetin linkistä...
Pitämäni lista oli pitkä, ja sen mukaan jaoin ja ostin kirjoja.
Samaa kirjaa oli yhdessä kasassa aina useampia kappaleita.
Kirjahyllyssä oli omien kirjojeni lisäksi ne, jotka jakaisin pois.
Alkuvuosina näihin sijoittaminen oli erityisen lähellä sydäntäni.
Teen sitä vieläkin, mutta nykyään panostan enemmän aikaani ja muuta.
Jotakin se varmasti vaatii...
Jeesuksen sanoin: "...sillä minä olen ilmoittanut teille -
kaikki, mitä minä olen kuullut Isältäni." KAIKKI.
Siksi jaan edelleen kirjoja, jotka ovat muuttaneet omaa elämääni.
Toivon kirjan muuttavan toisenkin elämää, ja niin on usein käynytkin.
Palataan vielä tähän, kun puhuin oman ajan panostamisesta.
Kosketimme aihetta jo aiemmin. Tarkoitan rukousta ja sitä, että -
panostan ihmisiin rukoilemalla myös heidän puolestaan ja -
pyytäen Jumalalta viisautta siihen, miten toimia heidän elämässään.
Rukoilen, että Jumala johtaisi heidän elämänsä jokaista askelta.
Pidän rukouspäiväkirjaa, jossa on mm. opetuslasteni nimet ja -
välillä tarkkojakin rukousaiheita liittyen heidän elämäänsä.
Rukous on pohjana ihan kaikelle!
Mekin olemme tällaisia, koska joku on rukoillut puolestamme.
Harry kertoo usein rukoilleensa puolestani juuri äsken, jne. jne.
On äärimmäisen tärkeätä kantaa rukouksessa opetuslapsia, -
joista vastaamme hengellisesti.
Muistan erään henkilön ajalta, kun olin vielä nuori kristitty.
Hän sanoi rukoilevansa minun ja sisareni puolesta koko ajan.
Ajattelin: "Miksi ihmeessä? Ja koko ajan? Älä turhaan pingota!"
Kasvettuani Jumalan tuntemisessa olen kuullut ihmisten todistavan, -
kuinka he ovat tulleet uskoon -
vastauksena isoäidin, äidin tai jonkun tuttavan vuosien rukouksiin.
Eli ensin on rukous, josta seuraa hengellinen kasvu ja opetuslapseus.
Nyt suhtaudun puolestani rukoilleen nuoren miehen rukouksiin toisin.
Katson ylös kiittäen ja sanon, että itsekin rukoilen nykyään enemmän.
Ja tuo toimii? -Toimii kyllä! Rukouksessa vietettyyn aikaan -
tulee panostaa samoin kuin siihen, ettei ole laiska.
Voin tapaamisissa olla sormia pyörittävä turtunut hahmo, mutta -
voin myös olla valpas ja valmiina tarjoamaan laadukasta apuani -
kysyen: "Mitä saan tarjota sinulle? Kuinka voin sinua auttaa?"
Eli kun kerran panostaa, on parasta tehdä se laadukkaasti.
Mennään opetuslapseuttamisen seuraavaan ominaisuuteen -
eli esikuvana olemiseen.
Jeesuksen elämää ja opetuksia tarkastellessa näemme, kuinka -
Hän monesti sanoo: "Tehkää niinkuin olen teille tehnyt", tai kuten -
Paavali sanoi: "Pitäkää esikuvana minua, kuten minä pidän Kristusta."
Jeesus sanoi (Joh 13:15): "Sillä minä annoin teille esikuvan, -
että myös te niin tekisitte, kuin minä olen teille tehnyt."
Johtamistaidon asiantuntija John Maxwell on sanonut: -
"Voit opettaa mitä tiedät, mutta perille menee vain se, mikä olet."
Voimme nähdä, että yhteiskunnassa -
teot ja esimerkillinen elämä painavat pelkkiä sanoja enemmän.
Jeesus puhui tästä opetuslapsille erittäin usein -
korostaen heille heidän oman esimerkkinsä merkitystä, sillä -
puolet työstä tulisi tehdyksi oman esimerkin voimalla.
Kysynkin näin aluksi Jaan, -
onko esimerkkinä olo lisännyt pingotusta sinun elämääsi?
Autat ihmisiä, mutta paljonko olet joutunut työstämään itseäsi -
voidaksesi olla arvokas esikuva, ohjaaja ja opetuslapseuttaja?
Pidän kaikkia noita asioita hyvin korkealla arvossa.
Kaikki tuo vaatii erittäin oleellisia ominaisuuksia.
Esimerkin näyttäminen ja esikuvana olo on huipputärkeätä!
Jeesus on kaikkien kristittyjen esikuvista sijalla numero yksi!
Ainakin vilpittömästi luotan ja uskon, että näin on asia.
Kun mietin itseäni, esikuvanani Jeesuksen lisäksi toimii Harry.
Se, paljonko Harry on elämääni panostanut...Kuinka paljon -
hän on osoittanut rakkauttaan! Kuinka hän on ollut uskollinen -
ollen vuokseni ahkera ja panostaen minuun runsaasti omaa aikaansa, -
vaikka hänellä on lapsenlapsia ja muutakin...
Harry on kaikessa edellä mainitussa näyttänyt omaa esimerkkiään!
Nämä asiat kantautuvat varmuudella minulta omille opetuslapsilleni -
pyhittäessäni aikaani heille.
En ehkä toimi kaikessa ihan samoin, sillä se rima on todella korkealla.
Mutta Harryn valtava vaikutus näkyy varmasti siinä, -
minkälaisia tuloksia olen nähnyt työssäni opetuslasteni parissa.
Eli kuten sanoit - esimerkissä on voimaa enemmän kuin 1000 sanassa.
Katson mitä teet ja minkälaista esimerkkiä näytät siinä minulle, -
jonka jälkeen opetuslapsenasi teen samoin perässäsi sinua matkien.
Varmasti on juuri näin.
Kuusi vuotta sitten pelastuin ja aloin kulkea Jumalan kanssa.
25 vuoden aikana ennen sitä, esikuvani eivät olleet parhaita.
Olen seurannut 6 vuotta esikuvaani Jeesusta sekä muita esikuviani -
Harrya, Agoa, sinua Ivo ja monia muita uskovia kristittyjä.
Se on kantanut hedelmää, joka on iloa, onnea ja rauhaa.
Elämä ei ole täydellistä ja ilman vaikeuksia, mutta -
Jeesuksen kanssa ne voi ylittää.
Hyvät, kuten huonotkin esikuvat vaikuttavat meihin koko ajan.
Kun tulit seurakuntaan, -
vaihdoit vanhat esikuvasi kristittyihin esikuviin.
Tilastojen ja tutkimusten mukaan, -
käyttäytymisestä jopa 90-95 % opitaan toista henkilöä matkimalla.
Meitä muovaileva oppiminen on suurimmaksi osaksi alitajuista.
Ajattele! Alitajuista - ja monet asiat ovat mielestäni vaistomaisia.
Huomaan tämän seuratessani itseäni, kun saarnaan ja opetan.
Olen löytänyt itseni useinkin -
saarnaamasta samalla tyylillä, kuin toinen juuri kuulemani pastori.
Samantapaiset eleet ja muut tarttuvat ihan vaistomaisesti.
Se ei ole tietoista - eli toisen "kopiointi" on täysin vaistomaista.
Mutta entä, jos joku kopioimani asia onkin negatiivista ja pahaa...
Mihin se voi johtaa?
Oikeastaan esikuva ja matkiminen ovat toisistaan erottamattomia.
Sitä voi verrata painovoimaan, jota ei tarvitse erikseen kutsua.
Meidän tulee olla esikuvina, vaikka emme ihan täydellisiä olekaan.
Opetuslapseuttamisesta kieltäydytään usein.
Itseä ei nähdä tarpeeksi täydellisenä, jotta voisi esim. vetää kotiryhmää.
Rohkaisen toisten ohjaamiseen, sillä esikuvaksi voi kasvaa -
ja samalla työstää puutteitaan.
Muuten jää helposti kiinni itsensä täydelliseen vähättelyyn.
Erään sanonnan mukaan Jumala ei kutsukaan jo päteviä, vaan -
Hän pätevöittää kutsutut!
Opetuslapseuttamiseen tarvitaan sitä janoava sydän, -
sekä syvällinen halu panostaa toisen ihmisen elämään.
Se alkaa siitä, että Jumala näkee sydämesi ja sen toiveen -
saada antaa aikaasi ja pyhittää resurssejasi tiettyyn ihmiseen.
Ihan ensin tulee rukoilla, että Jumala tuo elämääsi sen ihmisen.
Hän huolehtii kaikesta muusta! Ei tarvitse olla täydellinen, -
sillä Jumala ketä palvelet, on täydellinen.
Aamen. Olen käytännössä nähnyt -
ihmisten matkivan myös minua, ja sitä on hauska seurata.
"Pikku-Ivojen" seuraaminen tekee kyllä nöyräksi.
Olen ollut ystävien kanssa kadulla ja -
siellä lähestynyt rohkeasti uusia ihmisiä ja puhunut heille.
Ystäväni ovat matkineet vaiston varassa ja osaksi yrittäneet itse.
Tekee mielen nöyräksi, kun näkee jonkun jäljittelevän itseäsi.
Sehän osoittaa sinun olevan heille auktoriteetti ja esikuva.
Tällaisen suhteen rakentaminen on tärkeätä ja oleellista. Aamen.
Aamen Ivo, jäin syvästi kuulolle..
Puhutaan seuraavaksi delegoinnista opetuslapseuttamiseen liittyen.
Olemme jutelleet hengellisestä panostamisesta, -
yhdessä vietetystä ajasta, kirjojen jakamisesta ja esikuvana olosta.
Näytämme mallia ja esimerkkiä siitä, kuinka tulee toimia.
Kuten aiemmissa jaksoissa sanoit, opetuslasten ei pidä jäädä -
ikuisiksi ajoiksi opettajansa tai ohjaajansa kylkeen roikkumaan.
Heidän tulee kypsyä ja jatkaa siitä eteen päin, jonka vuoksi -
pidänkin delegointia sellaisena luonnollisena loppuetappina.
Siinä opetuslapsi tai hengellinen oppilas saa tehtäväkseen -
suoriutua itsenäisesti niistä asioista, joita sinä olet tehnyt.
- Kuinka sinä olet delegoinut? - Se on hyvä kysymys...
Jo ihan alusta alkaen tulee suorittaa pientä delegointia.
Tavatessamme sanon jo kohta: "Kuule opetuslapsi, rukoile sinä nyt..."
Nämä ovat ensiaskelia. Tai lukiessamme Raamattua, sanon: -
"Sinä voit tänään lukea Raamattua", ja näin askel askeleelta.
Ollessani Australiassa sain kokemusta myös kotiryhmistä.
Siellä Jumala asetti sydämelleni niiden nimet, joista voisi tulla -
kotiryhmien ohjaajia ja uusien ryhmien perustajia.
Annoin heille tehtäviä: todistusten jakoa, rukousvastuuta, ja -
kolmelle pojalle ryhmätehtävän liittyen tiettyyn Raamatunkohtaan.
Ajatus oli laittaa opetuslapset vetten päälle kävelemään.
Kutsut veden päälle... ja jos ei tule, autat vähän ja työnnät.
Ei se ihan niin hurjaa ole, vaan tehtäviä annetaan vähitellen.
Opetuslapsi ei aina edes tajua -
sinun ihan tyynesti delegoineen hänelle jotakin.
Näin edetään seurakunnassa siihen asti, kunnes opetuslapsi -
on kypsynyt riittävästi hoitaakseen seurakunnallisia tehtäviä.
Johdin itsekin Australiassa ollessani poikien kotiryhmää.
Annoin jokaiselle mahdollisuuden mm. valmistaa lyhyen saarnan.
He tekivät kaiken itse ja saarnasivat toinen toiselleen.
Se oli mahtavaa - ja sai heidän silmänsä kyllä säteilemään, sillä -
he tajusivat osaavansa ja pärjäävänsä! Tosi jännittävää siis.
Siksi yksi opetuslapseuttajan tärkeimmistä ominaisuuksista on -
kyky delegoida opetuslapselleen. Se on myös se hetki, jolloin -
opetuslapsi voi aloittaa irrottautumisensa sinusta -
edetäkseen itsekin opetuslapsesta opetuslapseuttajaksi.
Se on sinunkin päämääräsi - eikä se, että he jäisivät opetuslapsiksi.
Kyllä, juuri niin!
Näistä syistä delegointi onkin äärimmäisen tärkeä askel.
Se on kuin kilpajuoksu. Annat seuraavalle viestikapulan sekä -
mahdollisuuden viedä sitä edelleen.
Olen usein nähnyt nuorisotyössä, kotiryhmissä, sekä -
"maallisessa" insinöörin työssäni, -
että kun ihmiselle antaa täysin itsenäisesti suoritettavan tehtävän, -
pohjustaa se kasvua ihan uudelle tasolle.
Itse tekemisessä onkin asian ydin.
Mieleeni tulee vielä yksi esimerkki delegoimisesta.
Kun tapaamme opetuslapsia tai olemme kotiryhmässä, -
tulee kaikille antaa mahdollisuus jakaa sydämensä murheet, jotta -
voisimme rukoilla niiden puolesta. Mutta sen jälkeen -
kyseistä henkilöä tulee rohkaista ratkaisemaan ongelmaa myös itse.
Australiassa erään nuoren miehen kotona oli tosi ikävä ilmapiiri.
Vanhempien välit olivat huonot, kuten myös välit omaan siskoon.
Kannustin häntä rukoilemaan aamuin ja illoin vanhempiensa puolesta -
uskoen, että Jumala voi auttaa. Noin kahden kuukauden kuluttua -
hänen perheensä tuli kirkkoon ja koki pelastuksen.
Jumala muutti tilanteen osoittaen, että hänen rukouksensa toimivat -
muuallakin kuin ryhmän keskellä, ja Jumala kuulee ne rukoukset.
Jumala näytti hänen rukouksissaan olevan voimaa, -
jota tulisi käyttää rohkeasti. Jos perheessäsi riidellään, -
toimi esimerkkinä ja näytä olevasi riidan ulkopuolella.
Voit olla esikuva omassa kodissasi. Sekin on opetuslapseuttamista.
Mietitään Jeesuksen tehtäväkenttää.
Kaikkia tehtäviä ja lähetystyötä ei voinut toteuttaa aivan yksin.
Olisiko Jeesus yksin huolehtinut sadoista miljoonista ihmisistä?
Hänen strategiansa perustui -
alusta alkaen tehtävien delegoimiseen 12 opetuslapselle.
Delegointi 12 opetuslapselle perustui Jeesuksen omaan arvioon.
Kaikkien ihmisten tavoittamiseen tarvittiin delegointia ja opetusta.
Luukkaan evankeliumin 9. luvun alku kuvaa delegointia hienosti: -
"Niin hän kutsui kokoon ne kaksitoista ja antoi heille voiman ja vallan -
kaikkia riivaajia vastaan ja voiman parantaa tauteja.
Ja hän lähetti heidät julistamaan Jumalan valtakuntaa
ja parantamaan sairaita.
Ja hän sanoi heille: "Älkää ottako mitään matkalle, ei sauvaa, -
ei laukkua, ei leipää, ei rahaa,-
älköön myös kenelläkään olko kahta ihokasta.
Ja mihin taloon tulette, siihen jääkää, ja siitä lähtekää matkallenne.
Ja missä eivät ota teitä vastaan, siitä kaupungista lähtekää pois,
ja pudistakaa tomu jaloistanne, todistukseksi heitä vastaan." -Aamen.
Huomaa, että Jeesus sanoi antavansa opetuslapsilleen voiman ja vallan.
Näen tässä tiettyä valmistelua.
On tärkeätä, että opetuslapsi saavuttaa tietyn kypsyystason.
"Häntä ei työnnetä veteen, ennen kuin hän on oppinut uimaan."
Sinä opetat rukoilemaan, jakamaan sanaa ja ilmaisemaan itseään.
Vasta sitten "työnnät veteen" ja annat hänelle voiman, vallan -
ja auktoriteetin, jotta hän voi kotiryhmässä jakaa Jumalan sanaa.
Lopuksi voidaan todeta, että voimme opetuslapseuttaa vain -
sen mukaan, millaisia olemme itse. Näin on myös John Maxwell sanonut.
Mieleeni muistuu 2. Tim. 2:2, jossa Paavali sanoi Timoteukselle: -
"Ja minkä olet kuullut minulta ja minkä monet ovat todistaneet, -
usko se luotettaville miehille, -
jotka sitten ovat soveliaita muitakin opettamaan."
Eli asia tulee siirtää edelleen niille, jotka ovat soveliaita -
jakamaan oppimaansa myös toisille.
Ei siis niille, jotka pitäisivät opitun vain itsellään.
Kyseessä on kuin loppumaton viestijuoksu tai dominoefekti.
Annat siemenen juuri oikeanlaiselle ihmiselle, joka vie sen eteenpäin.
Se oli Jeesuksen strategia ja meidän mahdollisuutemme tänään.
Pistetään dominot vyörymään ja moninkertaistamaan itsensä...
Vietetään esimerkillistä elämää, panostetaan opetuslapsiin ja -
tehdään ja toteutetaan sitä, mitä Jumala sydämellemme antaa.
Kiitos, kun liityitte seuraamme. Minä olen Ivo Unt ja -
kanssani keskusteli Jaan Lorens. Nähdään taas seuraavassa jaksossa.
Suomennos: Irene Tarkka