VIRON PASTORIT AREENALLA Ivo Unt ja Jaan Lorens 2/4
Hei kaikki! Katsotte Pastorit areenalla -ohjelmaa.
Minä olen Ivo Unt Toompean helluntaikirkosta -
ja vieraani tänään on Jaan Lorens.
Edellisessä jaksossa keskustelimme opetuslapseudesta, meidän -
ensikokemuksistamme sen parissa sekä opetuslapseuden olemuksesta.
Tänään juttelemme opetuslapseuden laatuominaisuuksista.
Minkälaista opetuslasta toimiva opetuslapseuttaminen vaatii?
Jaan - sinulla on varmasti kokemusta erilaisista ihmisistä.
Olet kokenut sekä tehokasta että tehotonta opetuslapseuttamista.
Kertoisitko aluksi esimerkin molemmista tapauksista.
Edellisessä jaksossa totesimme opetuslapseuden olevan suhde, -
ja suhteessa on aina kaksi osapuolta.
Se toimii kuten suhteemme Jumalaan, jossa molemmilla on oma roolinsa.
Opetuslapseuttamisessa ei kuorman kanto kuulu yksin opettajalle, -
eikä suhteen tule maata pelkästään hänen olkapäillään.
Opetuslapsella itsellään tulee olla tietyt ominaisuudet.
Hänellä on tahto ja kiinnostus opetuslapseutta kohtaan, -
sekä aikaa ja valmius tapaamisille.
Minulla on runsaasti esimerkkejä ihmisistä, -
joissa näkyi palo saada seurata Jumalaa ja voida kasvaa Hänessä.
Vapaa-aikanaan he oppivat, kysyivät, tutkivat ja rukoilivat...
Mutta on muunkinlaisia esimerkkejä.
Irlannissa oli mies, jossa näin potentiaalia ja jonka tunsin -
Jumalan antaneen sydämelleni.
Ehdotin viikoittaista tapaamista. Olisimme yhdessä ja auttaisin -
kaikissa koettelemuksissa ja niin ylä- kuin alamäissäkin.
Myös Jumala olisi kanssamme.
Mutta mies ei löytänyt aikaa opetuslapseuttamistaan varten.
Näistä syistä, opetuslapseuttaminen valitettavasti epäonnistui.
Opetuslapseuttaminen ei voi olla yksipuolista opettamista.
Päinvastoin. Joka haluaa itse tulla opetuslapseksi, -
hänen tulee haluta sitä enemmän, kuin opetuslapseuttajan.
Ilman halua opetuslapseuttajan ja opetuslapsen suhde -
ei voi kasvaa ja kehittyä.
Näin se oli Jeesuksellakin. Myös Hän toivoi opetuslapsiltaan paljon.
Raamatusta käy ilmi -
Jeesuksen opetuslapsilleen asettamat, aika jyrkät odotukset.
Yhtenä Jeesuksen edellyttämistä ominaisuuksista oli luotettavuus.
Toisena oli ahkeruus, ja kolmantena oppivaisuus.
Luotettavuudesta hieman Paavalin 2. kirjeessä Timoteukselle, 2:2 : -
"Ja minkä olet kuullut minulta ja minkä monet ovat todistaneet, -
usko se luotettaville miehille, jotka sitten ovat -
soveliaita muitakin opettamaan."
Ei siis ole mielekästä -
takoa suuria viisauksia sellaisten veljien päähän, jotka luovuttavat.
Voitko omien kokemustesi pohjalta kommentoida tätä?
No jaa - kukaan ei ole ihan heti luovuttanut...
Katsojat saattavat luulla, että jos en näe näitä ominaisuuksia -
opetuslapsen ensitapaamisessa, -
vedän ehkä henkselit hänen nimensä yli ja alan etsiä uutta.
Ihan niin se ei mene.
Armollinen on oltava. Toivot tietysti hänen parastaan -
ja olet aina valmis itse ottamaan tarvittavia lisäaskeleita.
Irlannissa oli mies, jolle pyhitin paljon aikaa ja voimavaroja.
Mutta kun katosin kuviosta, hän valitettavasti -
palasi entiseen, etääntyen sekä kirkosta että Jumalasta.
Hän itse kirjoitti siitä minulle. Tällaistakin on siis sattunut...
Annoin parhaani, joten lopputulos kuului vain hänelle ja Jumalalle.
Palattuani Australiasta, olin aloittamassa nuorisotyön tekemisen.
Siinä vaiheessa tapahtuu aina sellainen joukkueen muodostaminen.
Huomasin osan nuorista olevan ikään kuin "aina olemassa".
Kuukaudet kuluivat, mutta aina he olivat siinä ympärilläni läsnä.
Tajusin sen ominaisuudeksi, joka oli uskollisuus.
Heitä ei tarvinnut odottaa yhtä harvoin kuin kuunpimennystä.
Silloin heräsi ajatus pyytää heitä Tallinnan nuorisotyöryhmään.
Se oli ensimmäinen huomioni siitä, mitä odotin opetuslapselta.
Kuten sanoit, opetuslapsen luotettavuus ei useinkaan näy heti.
Ihmiset muuttuvat, ja mehän vedämme "ihmisen muutos-businesta!"
Kun Jumala antaa sydämiimme rukousta ja rohkaisua, -
saamme runsain mitoin seurata ihmisten kasvua ja muutosta.
Toinen tärkeä on ahkeruus. Sananl. 22:29 sanoo: "Jos näet miehen, -
kerkeän toimissaan, hänen paikkansa on kuningasten, -
ei alhaisten palveluksessa."
Ilmiselvästi Jeesus odotti opetuslastensa olevan uutteria.
Se näkyi jo tavasta, kuinka Hän kutsui kalastajia opetuslapsikseen.
Ensimmäiset työpaikkani herättivät minussakin ajatuksia.
Mikä on työni tarkoitus? Sydämeni halusi palvella kirkkoa, mutta -
jonkin aikaa piti silti tehdä kirkon ulkopuolisia töitä.
Mutta Jumala puhui sydämelleni: -
"Ivo. Jos olet laiska maallisissa töissä, kuinka voin uskoa sinulle -
iäisyyteen johtavia töitä ihmisten parissa?"
Tajusin tämän ja kiirehtimisen halu hävisi. Minun tuli olla ahkera ja -
kärsivällinen, sillä työ ihmisten kanssa oli vielä vastuullisempaa.
Jokaiselta opetuslapselta tulee siis voida odottaa ahkeruutta.
Näetkö sinä opetuslapsissasi tätä ahkeruuden ominaisuutta?
Kyllä, ihan varmasti.
Monien lahjakkuus ja voima ilmeneekin juuri ahkeruutena.
Toki olisi siunaus, jos se olisi kaikkien opetuslasten vahvuutena.
Näistä puhuttaessa, muistan erään nuoren miehen Australiassa.
Luonani kävi 5 nuorta miestä, jotka olivat ystävykset keskenään.
He kävivät kaikissa kotiryhmissä jättämättä yhtäkään väliin.
Se onnistui aina Jason-nimisen nuoren miehen organisoimana.
He kaikki asuivat n. 5-6 kilometrin etäisyydellä kokouspaikastamme.
Hän haki ne muut 4 miestä kunkin kotoa yksitellen ja -
niin he kävelivät käsikynkkää kotiryhmään ja takaisin koteihinsa.
Ja näin hän teki huolimatta edes kaatosateesta - yli puoli vuotta!
Tällainen henkilökohtainen nouto ryhmiin edellytti uskollisuutta -
ja ahkeruutta, johon hän oli aina ja koko ajan valmis.
Kerran matkalla heidät yritettiin jopa ryöstää, mutta -
harmeista huolimatta he olivat aina seuraavana keskiviikkona paikalla.
Tässä pääsivät sekä ahkeruus että uskollisuus hyvin esille.
Uskollisuus ja kuuliaisuus...
Jälkimmäisestä voinkin jatkaa niihin korkeisiin standardeihin, -
jotka Hän antoi opetuslapsilleen.
Katsotaan Raamatusta kohtaa Matt. 16:24. Oletko valmis?
Jeesus sanoi opetuslapsilleen: -
"Jos joku tahtoo kulkea minun jäljessäni,
hän kieltäköön itsensä, ottakoon ristinsä ja seuratkoon minua."
Aika tiukat edellytykset opetuslapseudelle.
Eli "Jos joku tahtoo kulkea minun jäljessäni, hän -
kieltäköön itsensä, ottakoon ristinsä ja seuratkoon minua." Wau.
Risti oli surmaväline, ja silti Hän kehotti kunkin ottamaan ristinsä.
Opetuslapsen kuuliaisuuden tulee niin suuri, että -
hän on valmis kantamaan ristinsä ja toisin sanoen - jopa kuolemaan.
Se tarkoittaa valmiutta pyhittäytyä kuolemaan asti. Mahtavaa!
Tämä Raamatunkohta on vaikuttanut elämääni erittäin paljon -
valaisten sitä, minkälainen voima kuuliaisuudessa onkaan!
Usein onkin niin, että ihmiset väsyvät ja katoavat -
kun työ ei ota onnistuakseen.
Syy löytyy kuuliaisuudesta ja uskollisuudesta...
On sanottu, että helpompi on löytää kuuliainen opetuslapsi ja -
kehittää häntä, kuin aloittaa uuden opetuslapsen koulutus nollasta.
Helpompi on ottaa ihan "vihreä" veli, kunhan hän on kuuliainen.
Parempi panostaa häneen, kuin taas etsiä ja kouluttaa uutta ja uutta..
Kuuliaisuus on erittäin tärkeätä.
Minkälaista osaa kuuliaisuus on on näytellyt omassa elämässäsi?
Tiedän Harryn antaneen muutamia poikia sinun huolehdittavaksesi.
Epäilitkö asiaa sydämessäsi - vai oliko helppoa olla kuuliainen?
Totta puhuakseni ajattelin juuri asiaa.
Luon tietynlaista ohjeistoa opetuslapsilleni, mutta -
olenko itse kuuliainen henkiselle isälleni tai ohjaajalleni?
Muistan kyllä välillä käyneeni jatkuvaa keskustelua Harryn kanssa.
Asiaa riitti yksityiselämästäni, ongelmistani ja taisteluistani.
Oli hetkiä, jolloin jo etukäteen tiesin mitä Harry aikoo sanoa.
En halunnut olla kuuliainen ja totella, toisaalta taas tahdoin.
Lopulta valitsin kuuliaisuuden ja uskoin sen olevan parhaakseni.
Ollessani kuuliainen Harrylle ja totellessani Jumalan puhetta, -
näen sen kantavan hedelmää myös opetuslasteni elämässä.
Puhumme myöhemmin siitä, kuinka olla esikuvana toisille.
Olen itsekin vielä opetuslapsi.
Pastori Harry ja siunauksena myös pastori Ago Lilleorg -
vaikuttavat elämässäni ja puhuvat säännöllisesti kanssani.
Päätin olla heille täysin avoin ja luottaa heihin.
Seuraan heidän ohjeitaan ja näen sen kantavan hedelmää elämässäni.
Olen itse valmis olemaan nöyrä ja alamainen omille ohjaajilleni.
Ja odotat sitä samaa myös uusilta opetuslapsiltasi. - Juuri niin.
Ja minä jaan heille omaa aikaani, resurssejani ja lahjojani.
Tuo varmistaa sitä, ettei uusi veli katoa ensimmäisissä vaikeuksissa.
Näen omissa opetuslapsissani samaa. Kun joku asia tuntuu mutkikkaalta -
tai nuortenillassa on tylsää, väki katoaa. Vain uskolliset jäävät -
ja heidän kanssaan teen työtäni. Näinhän Jeesuskin toimi.
En usko, että Hän olisi antanut suurelle joukolle ohjeita vain -
todetakseen kaikkien kadonneen. Hänkin teki viisaita valintoja -
valiten joukosta kuuliaiset, jotka ovat yleensä työssäänkin ahkeria.
Puhuit hyvin odotuksista liittyen opetuslasten kuuliaisuuteen.
Sanoit sen riippuvan siitä, kuinka sinä itse tottelet omaa ohjaajaasi.
Jeesus odotti opetuslapsiltaan erittäin korkeata kuuliaisuutta.
Samalla Hän itse sanoi olevansa kuuliainen omalle Isälleen.
Joh. 4:34 kuuluu näin: Jeesus sanoi heille: "Minun ruokani on se, -
että minä teen lähettäjäni tahdon ja täytän Hänen tekonsa."
Jeesus ei ajanut omaa asiaansa, vaan Isän.
"... teen lähettäjäni tahdon ja täytän Hänen tekonsa." Uskomatonta!
Todellisuudessa Hän oli kuuliainen Taivaalliselle Isälleen.
Kannattaa miettiä olemmeko itse oikeasti kuuliaisia, sillä -
opetuslapset näkevät sen heti.
Toinen näkökohta opetuslapsiin liittyen, on yhdessä vietetty aika.
Jeesus ja opetuslapset matkustivat ja rukoilivat yhdessä.
He ylistivät, söivät, purjehtivat, paransivat ja -
ajoivat ulos pahoja henkiä ja tekivät yhdessä kalastusretkiä.
He kävivät erämaassa, kodeissa, kaupungeissa ja synagogissa, sekä -
häissä ja hautajaisissa. He todella elivät sidoksissa toisiinsa.
Osaatko kertoa tästä lähemmin?
Minulle opetuslapseudessa tärkeintä onkin se yhdessä vietetty aika.
Juuri se tekee suhteesta erityisen.
Kun asiaa miettii - niin tärkeintä on kuunteleminen.
Yhteisen ajan tulisi sisältää paljon opetuslasten kuuntelemista.
Kun opetuslapseuttajana toimin hengellisen isän roolissa, -
olen siinä toista ihmistä varten.
En ole jaarittelemassa omia asioitani, vaan ennen kaikkea -
kuuntelemassa, mitä toisen elämään kuuluu ja mitä on sydämellä...
Mietin miten voin olla hyödyksi ja rukoilen hänen puolestaan.
Jeesuskin rukoili - ja ohjasi opetuslapsiaan heitä kuunnellen.
Hän kuunteli heidän ajatuksiaan ja vastasi kysymyksiin, joiden -
olisi luullut olevan jo itsestään selviä.
Yhdessä vietetty aika on erittäin tärkeätä.
Hyvin oleellista on löytää toista ihmistä varten aikaa, -
jonka viettää kaukana hälystä, kahvilassa tai vaikkapa kotonasi.
Mutta tulee löytää se aika ja rukoilla yhdessä, sillä -
vain Jumala ja Pyhä Henki voivat muuttaa elämää ja olosuhteita.
Yhteinen aika on tosi oleellista.
Löysit Jason-nimiselle veljellekin aikaa kerran viikossa. Se oli hyvä.
Tunnet ehkä sydämessäsi, kuinka usein opetuslapsi tulee kohdata.
Tuota kaikkea oli mukava kuulla.
Olen sydämessäni kokenut samaa.
Sekin liittyy tapaamisiin.
Oman ohjaajani kanssa on sovittu tapaamisia, mutta -
joskus tapaamisten väli on voinut olla jopa 2-3 viikkoa.
Silloin herää epäilyksiä... Onko hänellä minulle edes annettavaa?
Pärjään kyllä itsekin... ja näin alkaa kasvaminen eri suuntaan.
Kun taas tapasimme ihmettelin, -
kuinka olin voinut edes kuvitella selviäväni ilman häntä!
Ollessamme yhdessä, sain vastauksen miljooniin kysymyksiini.
Asiani ratkesivat ihmeen nopeasti, kiitos hänen viisautensa!
Hän rukoili puolestani, ja lähdin pois jolkottaen kuin iloinen hirvi!
Tapaamisajat ovat todella äärimmäisen tärkeitä.
On virhe kuvitella, etteivät tapaamiset olisi tarpeellisia.
Irtikasvamisesta puhumme seuraavissa jaksoissa, eli -
opetuslapsen kypsymisestä ja siitä, kuinka hän jatkaa siitä eteenpäin.
Yhdessä toisen kanssa vaeltaminen on ollut itselleni käänteentekevää.
Minäkin huomasin yhden nuoren miehen elämässä erään näkökulman.
Hän tuntui kaipaavan läheisyyttä, joten pyysin häneltä apua.
Kotini tarvitsi remonttia ja kutsuin häntä auttamaan siinä.
Joskus pelasimme vain koripalloa, sillä kyse ei pidä olla pelkästä -
tiukasta Raamatun lukemisesta tai hengellisten asioiden puimisesta.
Välillä urheilimme ja vain olimme. - Eli "hengailitte" - Juuri niin.
Opetuslapseuttamista varten ei ole mitään tiukkoja raameja.
Se on täysin vapaata, joten toimia voi eri tavoin ja eri paikoissa.
Opetuslapseuttamista ei pidä mitenkään lokeroida.
Pelasit nuorten kanssa koripalloa, minä kävin uimarannalla.
Kävimme elokuvissa, syömässä - ja vietimme keskenämme vain aikaa.
Hengellisistä opetustunneista erotettu aika on myös tärkeätä, -
koska silloin voin seuraajille näyttää, kuinka toimin arjessa.
Miten käyn elokuvissa, pelaamassa koripalloa, kaupassa...
He näkevät kuinka elän. Muuten he voivat pitää minua vain opettajana.
Muistan yhden nuoren miehen ajalta, jolloin toimin nuoriso-ohjaajana.
Hän kuului opetuslapseutettaviini.
Kerran lumilautaillessa törmäsimme mäen harjalla toisiimme.
Hän kääntyi katsomaan sanoen: "Tuollaista Ivoa en odottanut."
Hän näki minussa uuden kyljen: harrastin - ja olin oikea ihminen.
Tämä auttaa opetuslasta ottamaan sinut enempi tosissaan, näin uskon.
Yhteinen aika on tosi oleellista.
Olen nähnyt tapauksia, joissa -
yhteisen ajan loppuessa katoaa kirkosta myös väki.
Usein sanotaan ihmisten jäävän kirkkoon juuri siksi, että -
joku siellä puhuu heille, joku puuhaa heidän kanssaan, -
joku ottaa yhteyttä ja toimii heidän kanssaan siitä eteenpäin.
Olisitko sinä valmis seurustelemaan ihmisten kanssa kirkossa?
Voisitko luoda heihin kontakteja jotta he tuntisivat -
välittävän ihmisen olevan valmis viettämään aikaa heidän kanssaan?
100-prosenttisesti - tai 1000-prosenttisesti!
Ei niin, että olisin heti valmis.
1000-prosenttisesti uskon, että seurakunnan kaikkien jäsenten -
eli jo Jumalan tuntevien -
ja uskossaan täyskasvaneiden pitäisi sydämessään iloita -
joka kerran nähdessään uuden ihmisen seurakunnassa.
Pitäisi hypähtää riemusta ja toivottaa tervetulleeksi sanoen: -
"Onpa mukava kun tulit. Mikä toi Sinut tänne? Mitä puuhaat? -
Keitetään kahvit ja jutellaan."
Itse teen parhaani, vaikken ehkä huomaa ihan kaikkia ihmisiä.
Sunnuntaisin juttelen yleensä 1-2 ihmisen kanssa.
Ehkä olen nähnyt heidät aiemminkin, mutta en ole kerennyt puhumaan.
Nähdessäni uuden ihmisen, pyrin heti juttelemaan, kättelemään ja -
toivottamaan tervetulleeksi.
Ja monet ennakkoluulotkin katoavat.
Ihminen saattaa vieroksua kirkkoa. Mutta asia voi muuttua heti, kun -
joku on parikin minuuttia jutellut positiivisesti hänen kanssaan.
Näin toimi suhde omaan pastoriini.
Jos tapaamisten väli oli tavallista pidempi, -
aloin epäilemään häntä ja hänen "kummallisia" ominaisuuksiaan.
Ajatuksistani tuli negatiivisia ja huomasin tietynlaista etääntymistä.
Yksinkertaisena lääkkeenä tähän toimii kunnon tapaamiset!
Olen tutkinut vähän tilastoja.
Katsotaan, kuinka paljon Paavali vietti aikaa opetuslastensa kanssa.
Hänhän oli tosi "ammattimainen" opetuslapseuttaja.
Esimerkiksi Titus vietti Paavalin kanssa 19 vuotta ja -
Timoteus ja Luukas puolestaan 17 vuotta.
Keskimääräinen aika kunkin opetuslapsen kanssa oli 9.5 vuotta.
Tulee kuitenkin ottaa huomioon, että kyse oli alkuseurakunnasta.
Opetuslapseuttamisen piti olla tosi perusteellista, sillä -
Kristuksen seurakunnan tuli levitä edelleen koko maailmaan.
En sano, että opetuslapsen kanssa tulisi aina viettää 19 vuotta.
Sanomani on, että varatkaa asialle aikaa 1-3 vuotta ja -
opetuslapseus onnistuu!
Rohkaisen kaikkia siihen ja sinäkin olet nähnyt, kuinka -
tulokset alkavat jonkin ajan päästä näkyä.
Pidemmässä juoksussa näet, että kyseessä voi olla elämäsi sijoitus.
Seurasitte ohjelmaa Pastorit areenalla. Kiitän teitä seurasta!
Puhuimme opetuslapsista ja tehokkaasta opetuslapseuttamisesta.
Minä olen Ivo Unt ja kanssani keskusteli Jaan Lorens.
Tapaamme seuraavassa jaksossa.
Suomennos: Irene Tarkka