PASTORIT AREENALLA
Hei. Olette liittyneet seuraamaan ohjelmaamme "Pastorit areenalla".
Minä olen Ivo Unt - ja tänään keskustelemme opetuslapseudesta.
Toimin Viron helluntaikirkon Toompean srk:n pastorina.
Nuorisotyötä olen johtanut 5 v. ja opetuslapseus on sitäkin tutumpaa.
Kanssani täällä on Jaan Lorens, Toompean seurakunnasta hänkin.
Kerrohan Jaan itsestäsi ja siitä, mitä teet Toompean seurakunnassa.
Hei kaikille. Toimin seurakuntaan vastaliittyneiden ohjaajana.
Vedän myös Alfa-kurssia sekä kotiryhmää.
Milloin liityit seurakuntaamme?
Liityin Toompean seurakuntaan noin vuosi sitten.
Toompean seurakunta on toiminut pian 25 vuotta, ja -
minullakin on ollut etuoikeus kuulua siihen jo noin 10 vuotta.
Tänä päivänä kanssani siellä palvelee myös puolisoni.
Olemme olleet aviossa 5 vuotta ja tänä vuonna syntyy esikoisemme.
Kertoisitko itsestäsi ja siitä, kuinka tiesi johti kirkkoon.
Tarina alkaa siitä, kun v. 2009 lähdin nuorena Australiaan.
Erilaisten tapahtumien jälkeen satuin menemään seurakuntaan.
Lopuksi otin Jeesuksen Kristuksen henkilökohtaiseksi pelastajakseni.
Sieltä tieni alkoi. Mutta kuinka se johti Toompean seurakuntaan?
Pidin Australiassa yhteyttä henkilöön nimeltä Harry Leesment.
Hän oli hengellinen isäni uuden kristityn elämäni alusta alkaen.
Harry Leesment oli myös yksi helluntaikirkon perustajista, ja -
juuri hänen suojeluksessaan sinulla oli etuoikeus saada kasvaa.
Olit vuosia opetuslapsena mestariopetuslapseuttajan luona.
Minulla ei kyllä tuollaista etuoikeutta ollut!
Mutta jotain samaa oli, sillä tie vei minutkin helluntaikirkkoon.
Muistan opetuslapseuteni alkaneen siitä, kun -
pastorini huomasi minut ja otti helmojensa suojaan.
Kyseessä oli seurakuntamme nykyinen vanhempi pastori Ago Lilleorg.
Ilokseni hän alkoi kasvattaa minua.
Muistan erityisesti sen, kuinka niin suuri ja tärkeä ihminen -
jakoi kiireiden keskellä aikaansa myös nuorelle pojalle, eli minulle.
Tuntuiko sinusta ehkä samalta?
Kyllä. Samana iltana kun Jumala muutti elämäni ja otin -
Jeesuksen pelastajakseni, pastorini otti yhteyttä Harry Leesmentiin.
Hän tiesi Harryn olevan Virosta, ja kerrottuaan minusta, sain luurin.
Koin heti Harrysta virtaavan riemun ja kiitollisuuden.
Samalla ihmettelin, kuinka hän oli puolestani niin onnellinen.
Koin myös rakkautta ja huolenpitoa, kuten kaikkina näinä vuosina.
Hän täytti tarpeeni lähettäen kirjoja ja kirjeitä sekä soitellen.
Olen niin kiitollinen kaikista näistä vuosista aina tähän asti!
Harry on yksi opetuslapseuden suurista hahmoista, kuten sanoit.
Viehän se jalat alta! Suuren ja tärkeän miehen olisi luullut -
keskittyvän suurempaan, mutta hän antoi aikaansa nuorelle miehelle.
Myöhemmin tutkin opetuslapseutta tarkoittavan sanan syntyperää.
Uudessa Testamentissa käytetään kreikankielistä sanaa "mathetes".
Se tarkoittaa oppilasta, oppijaa ja seuraajaa.
Sana herätti mielenkiintoni.
Tajusin, että nykyään on vain vähän opettaja-oppilas -suhteita.
Opettaja on yksin ja oppilaita paljon. Läheisyyttä on vain vähän.
Se oli opetuslapseudessa yllättävää.
Opetuslapseuden olemus selviää Matteuksen evankeliumista, jossa -
Jeesus antaa lähetyskäskynsä: "Menkää siis ja tehkää kaikki -
kansat minun opetuslapsikseni, kastamalla heitä Isän ja Pojan -
ja Pyhän Hengen nimeen ja opettamalla heitä pitämään kaikki,-
mitä minä olen käskenyt teidän pitää. Ja katso, minä -
olen teidän kanssanne joka päivä maailman loppuun asti."
"Kaikki kansat..." Tämä nostattaa aina ihokarvani pystyyn.
Meille uskoville tarkoitettu -
lähetyskutsu käy kaikista Raamatun jakeista ilmi parhaiten näistä.
Nousevatko sinunkin ihokarvasi?
Ei sentään, mutta näistä jakeista näemme, -
kuinka lähellä sydäntä opetuslapseuden tulee olla.
Olen tutkinut asiaa syvemmältäkin. Opetuslapseuttamiseen kuuluu -
ihmisen voittaminen Kristukselle ja hänen opetuslapseksi tekemisensä.
Raamatussa 1.Tim. 2:3-4 sanotaan: -
"Sillä se on hyvää ja otollista Jumalalle, meidän vapahtajallemme,-
joka tahtoo, että kaikki ihmiset -
pelastautuisivat ja tulisivat tuntemaan totuuden."
Tämän jälkeen ihminen kohtaa Kristuksen - ja elämä muuttuu.
Näin kävi sinullekin. Ja sitten voi kohdata vaikka Harry Leesmentin -
tai jonkun muun. Tärkeätä on saada kohdata joku opetuslapseuttaja.
Siitä alkaa opetuslapseksi kasvaminen.
Olen iloinen siitä, että olet itse ryhtynyt opetuslapseuttajaksi.
Minkälainen oli ensikokemuksesi siitä? Kerrotko muutamalla sanalla.
Olit ehkä vähän hämmentynyt, kun itse sait kasvaa opetuslapseksi.
Se olikin mielenkiintoista.
Se tapahtui Australiassa, -
kun olin ollut suhteessa Jumalaan noin vuoden.
Olin ajamassa töistä kotiin ja -
tiesin, että kotiryhmä johon kuuluin - kokoontuisi myöhemmin.
Silloin soitti pastori ja sanoi: "Olen saanut sydämelleni, että -
sinun Jaan tulee alkaa vetämään kotiryhmää jo tänä iltana."
Soitto tuli viime tingassa, mutta pastori luotti osaamiseeni.
Itse en uskonut, mutta suostuin.
Mietin, mitä minulla voisi olla nuorille tarjota...
Tultuani paikan päälle, Jumala antoi nuoret sydämelleni ja -
ymmärsin, että Jumala tarjoaa nuorille paljon - en minä.
Eli ihan ensimmäiseksi Jumala laittoi nuoret sydämelleni, ja -
siitä seurasi asia toisen jälkeen.
Tarinamme ovat aika samanlaiset.
Olin ottanut vasta ensiaskeleita Kristuksen puoleen, -
kun pastori alkoi jututtaa minua.
Kerroin suurista suunnitelmistani -
mutta pastori sanoi: " Kyllä Ivo, mutta mitä sinä olet jo tehnyt?"
Oli todettava, etten mitään.
Niinpä aloin pitämään raamattutunteja nuorille.
Kokosin Toompean seurakunnassa ryhmän nuoria, -
joiden kanssa rukoilin ja keskustelin hengellisistä asioista.
Opetuslapseuttaminen ja viisauden jakaminen alkoi pienessä ryhmässä.
Toimin ikään kuin ohjaajana opetuslapsille.
Kerrotko, mitä sitten tapahtui. Miten asiat etenivät?
Asiat kehittyivät hyvään suuntaan, kiitos Jumalalle siitä!
Hän laittoi nuoret sydämelleni ja -
alkoi myös käyttää minua nuorten elämässä.
Alussa kotiryhmään kuului pari poikaa, joihin panostin aikaani.
Ensin teimme sitä pastorin kanssa ja myöhemmin minä yksin.
Sen jälkeen nuoret alkoivat itse tuoda kotiryhmäämme uusia jäseniä.
Voidaan puhua "lumipalloefektistä" sillä kotiryhmä kasvoi ja kasvoi...
Rukoilin Jumalalta viisautta löytääkseni joukosta ne nuoret, -
joihin tulisi panostaa aikaa vielä enemmän, jotta -
he voisivat kasvaa seuraaviksi ohjaajiksi ja opetuslapseuttajiksi.
Jumala nosti esiin muutaman, joille aloin pyhittämään aikaani enemmän.
Ihmisen uskoontuloa voi tarkastella myös asteikolla.
Mielenkiintoisen asteikon on tehnyt James Engel, -
eräs Yhdysvalloissa toiminut lehtori.
Hänen kehittämällään asteikolla voidaan arvioida, -
missä vaiheessa ihminen on henkisellä tiellään.
Asteikon miinuspuolella ihminen ei tiedä Jumalasta vielä mitään.
Sen jälkeen hän tiedostaa Jumalan olemassaolon.
Sitten suhtautuminen muuttuu myönteiseksi -
edeten siihen, että ihminen ottaa Kristuksen vastaan -
ja siitä aina hengelliseen kypsyyteen asti.
Missä kohtaa asteikkoa mahtoivat alussa kohtaamasi ihmiset olla?
Olivatko he uudestisyntyneitä ja oliko osa täysin uskosta vailla?
Olivatko he kaukana Kristuksesta?
Menen ajassa taaksepäin ja kerron, kuinka kotiryhmät saivat alkunsa.
Nuorisopastoreiden aloittaessa työn, nuoria oli vain kymmenen.
Emme siinä vaiheessa nähneet kotiryhmiä tarpeellisiksi.
Mutta kun nuoria alkoi joinakin kuukausina olla 50, asia muuttui.
Heti alusta kotiryhmät olivat kaikille avoimia.
Joku oli kristitystä perheestä, toinen oli kokenut pelastuksen -
ehkä edellisenä perjantaina, joku toi Jumalaa tuntemattoman serkun...
Toisin sanoen - nuoria oli kotiryhmässä laidasta laitaan.
Mahtavaa. Ja niin sinä aloitit nuorten hengellisen ohjaamisen.
Jumalasta kauempana oleva otti askeleita lähemmäs Jumalaa, -
ja Jumalaa jo tunteva jatkoi kohisten kasvamistaan.
Mutta opetuslapseuttaminen ei onnistunut kotiryhmässä, johon -
välillä osallistui 16-30 nuorta.
Sellaista määrää nuoria ei yksin pysty opetuslapseuttamaan.
Kysyin Jumalalta, kuka heistä olisi valmis ottamaan vastuuta muista.
Rukoilin Jumalaa, ja Hän antoi muutaman nuoren miehen nimen.
Pyhitin näille nuorukaisille lisää vapaa-aikaani ja viikonloppujani.
Rukoilimme, luimme Raamattua ja olin puhelimitse tavattavissa 24/7.
Joku saattoi klo 3 yöllä kysyä neuvoa liittyen jopa tyttöihin...
Sain olla heidän elämässään niin isoissa kuin pienemmissä asioissa.
He olivat nuoria, joten pienetkin asiat tuntuivat suurilta.
Kun ryhmä oli kasvanut suureksi, -
aloin keskittyä enemmän heihin, joilla oli ohjaajan ominaisuuksia -
ja jotka janosivat Jumalaa, Hänen sanaansa sekä mahdollisuutta -
saada opetuslapseuttaa toisia.
Se on vaihe, jossa on valittava.
Ihan kaikkia ei pysty tekemään opetuslapsiksi.
Olen itse ollut usein umpikujassa, jossa olen ihastunut yhteen -
jos toiseenkin ihmiseen haluten opetuslapseuttaa heitä kaikkia...
Kun kaikkia 50 listalla olevaa ihmistä yrittää opetuslapseuttaa, -
huomaa pian ettei kaikkiin ehdi millään laadukkaasti panostamaan.
Niinpä teen uuden alle 10 henkilön listan - ja se toimii hyvin.
Jeesuksella oli 12 opetuslasta.
Tämä on prosessi, johon keskitytään ja panostetaan omaa laatuaikaa.
Tällainen miellytti myös Kristusta.
Robert Goldman sanoo kirjassaan, -
että Kristus ei ollut kiinnostunut suurista massatapahtumista -
vaan ihmisistä, joita kansa voisi tulevaisuudessa seurata.
Juuri näinhän sinäkin sanoit!
Yritit löytää opetuslapset, jotka voisivat myöhemmin itsekin opettaa.
Eli sillä lailla sopivat ihmiset...
Opetuslapseudesta puhuttaessa on tärkeätä puhua siitä, mitä teemme.
Teemme opetuslapsia, mutta mitä se henkinen opetuslapseuttaminen on?
Miten kuvailisit, mihin siinä olet nuorta ihmistä johtamassa?
Tuo onkin erittäin oleellinen aihe.
Mitä kohti häntä oikein ohjaan? Bonus-pisteet hyvästä kysymyksestä.
Australiassa erehdyin siinä, että tein opetuslapsia itseäni varten.
Olin tosi avoin ja pitääkin olla.
Omat resurssit ja omaa aikaa on pyhitettävä ohjattavalle ihmiselle.
Olet avoin ja hänen käytössään.
Mutta jollakin hetkellä tilanne voi muuttua epäterveeksi.
Minä tein nuorista tavallaan omia opetuslapsiani sanoen, että -
minulla on vastaus kaikkeen, soita, rukoillaan, kaikki aikani on sinun.
Yhtäkkiä tunsin kantavani heidän elämäänsä olkapäilläni, vaikka -
se ei kuulunut tehtäviini.
Työni oli tehdä heistä Jumalan ja Jeesuksen opetuslapsia.
Minulla ei ollut riittävää armoa ja viisautta.
Onhan minulla annettavaa, mutta ei sitä minkä vain Jumala voi antaa.
Kaikkein tärkeintä on koko aika ohjata näitä nuoria miehiä -
kohti Jumalaa ja Hänen sanaansa sekä Jeesusta Kristusta.
Kaikki vuoret on ylitettävissä, kiitos Jeesukselle! EI Jaanille.
Tämän sisäistäminen oli minulle kivulias oppitunti.
Kiitos Jumalalle siitä, että Hänen armonsa oli minunkin päälläni.
Tein parannuksen ja jatkoin työtä.
Heidän perustustensa tulisi aina rakentua ainoastaan Jumalalle.
Monessa mielessä on hyvä, että he ovat välillä sinusta etäämmällä.
Näin he oppivat lukemaan Raamattua ja rukoilemaan itsenäisesti.
On hienoa, että he tekevät näitä yksin ja joskus ilman sinuakin.
Tuo oli hyvä kun sanoit, että et ole "heidän Jeesuksensa", -
et ole kuollut heidän puolestaan, etkä kanna heidän ongelmiaan.
"Sillä minun ikeeni on sovelias, ja minun kuormani on keveä".
Näin sanoi Jeesus. Vain Hän kantaa kuormat ja on kuollut puolestamme.
Tulee pitää mielessä, että me olemme välittäjän roolissa -
ohjaamassa ihmisiä Jeesuksen luo.
Vastavalmistuneen pastorin luo tuotiin ongelmia, ongelmia -
ja ongelmia, joita hän yritti ratkaista, ratkaista ja ratkaista.
Lopulta Jeesus sanoi hänelle: -
"Minä olen Pelastaja, eikä toista pelastajaa enää tarvita."
Hän sai tämän viestin sydämeensä ja se kuulostaa yksinkertaiselta.
Tämän jälkeen hän kohtaa ihmisiä, kuuntelee heitä, -
rukoilee heidän puolestaan ja luovuttaa heidät Jeesukselle.
Palataan vielä opetuslapsiin ja opetuslapseuttamiseen.
Mistä koostuu ilta kotiryhmässä? Mitä teet ja mitä iltaan kuuluu?
Luette Raamattua... mitä muuta?
Opetuslapseuttamisen kanssa olen - ollut tekemisissä Australiassa, -
Irlannissa ja nyt Virossa. Kaikki nämä ovat poikenneet toisistaan.
Australiassa keskityin erityisesti nuoriin ja nuorten miesten ryhmiin.
Irlannissa vedin miestenryhmää ja -
Virossa vedän kotiryhmää, jossa on sekä miehiä että naisia.
Australiassa iltamme alkoi klo 18, jolloin urheilimme vähän, sillä -
nuoret miehet kaipaavat liikuntaa ja ystävätkin on helppo kutsua.
Pelasimme ensin puolisen tuntia miehistä Rugby-peliä.
Ostin aina pikkupurtavaa ja juomia, joten valmistimme sitten niitä.
Sen jälkeen rukoilimme ja paneuduimme etukäteen -
tekemääni n. 15-20 minuutin mittaiseen opetukseen.
Jotkut illat ainoastaan rukoilimme toistemme puolesta ja esirukouksin.
Halusimme olla avoimia Pyhän Hengen vaikutukselle.
Useina iltoina minulla oli opetusmateriaali valmiina, mutta -
Jumala kehottikin kuuntelemaan, mitä nuorilla oli sydämellään.
Lopuksi aina rukoilimme. Tältä ne illat yleensä näyttivät.
Oli toki poikkeuksiakin. Joskus lähdimme porukalla elokuviin -
tai vietimme elokuvailtaa minun kotonani.
- Katsoitte kristillisiä elokuvia? - Kyllä.
Joskus vietimme peli-iltaa ja pelasimme vain PlayStationilla...
Muistelen tässä niitä kahta vuotta, jotka itsekin vietin Australiassa.
Opiskelin Raamattukoulussa johtamista. Ihan ensimmäiseksi -
minut laitettiin vetämään poikien kotiryhmää.
Hengellisen ohjaajan on ensin opittava opetuslapseuttamaan.
Pidimme tapaamisia viikoittain, ja mekin pelasimme aluksi jotakin.
Pelasimme pingistä tai muuta, riippuen siitä missä kokoonnuimme.
Kuten sinun, piti minunkin opettaa Sanaa ja valmistautua etukäteen.
Mielenkiintoista on se, että voit rukoilla Jumalaa laittamaan -
sydämellesi sen, mitä nuoret miehet tarvitsevat juuri tänään.
Ja mennessäsi paikalle tunnet sen vaikuttavan heidän sisimmässään.
Aiheet vaihtelevat, mutta nuorille miehille puhuminen -
onnistuu paremmin ilman ympärillä olevia tyttöjä.
Silloin heidän on helpompi avautua puhumaan syvällisistäkin aiheista.
Pääsitkö sinäkin käymään syvällisiä keskusteluja aiheista, -
joista ihmiset eivät usein rohkene puhua?
Kyllä kyllä...
Kotiryhmässä kerrottiin elämästä ja murheista, sillä -
monella oli rikkinäinen perhe.
Nuoret olivat huolissaan perheistään ja vanhemmistaan.
Suurimmat murheet liittyivät perheeseen tai kouluun.
Mutta hyvin henkilökohtaisista ja syvällisistä asioista -
he avautuivat puhumaan kahdenkeskisissä tapaamisissa.
Miesten ryhmään osallistuvilla oli selvästi vaikeampi avautua muille.
Mutta kuten sanoit, kaikkein tärkein merkitys on rukouksella.
Enhän minä itsestäni tiedä, mitä puhuisin nuorille tai miehille.
Rukoilen, että Jumala avaisi miesten ja nuorten sydämet ja -
kertoisi, mitä heillä on sydämellä.
Ja rukoilen, että Jumala saa siinä hetkessä toimia heidän elämässään.
Juuri noin tuo menee!
Joskus taas pojat voivat olla erittäin vallattomia.
Opetat heitä, mutta he eivät kuule. Sitten sanot: "Nyt rukoillaan."
Silloin he vakavoituvat, ja äkkiä voit kokea Jumalan olevan siinä.
Kun pojat kokevat Jumalan olevan läsnä, alkavat he kaipaamaan Häntä.
Opetuslapseuttaminen on johtamista Jumalan luo ja Raamatun ääreen, -
Jumalaan sekä Hänen sanansa syvällisyyteen tutustuttamista.
Opetuslapseksi ohjaaminen onnistuu, kun saamme tehdä näitä.
Ihmisiä tulee johtaa Jumalan luo toimimalla itse vain välittäjänä.
Se kuuluu opetuslapseuttamisen luonteeseen ja ytimeen.
- Sinulta tämä on onnistunut hyvin. - Kiitos Jumalalle!
Mitään kunniaa en ota itselleni, sillä kaikki on tapahtunut -
Jumalan armossa ja johdatuksessa. - Ja Jeesus esikuvana... - Kyllä.
Seurasitte ohjelmaa Pastorit Areenalla.
Minä olen Ivo Unt ja kanssani keskusteli Jaan Lorens.
Olemme molemmat Viron helluntai- kirkon Toompean seurakunnasta.
Näemme taas kohta.
Suomennos: Irene Tarkka