VIRON PASTORIT AREENALLA
Hyvät TV7:n katsojat. Tänään puhumme avioliitosta, ja minulla -
on ilo saada Sinut vieraaksemme, Mari Vahermägi.
Avioliitto on Jumalan säätämä. Oletko samaa mieltä? - Olen täysin.
Ilokseni voin todeta olleeni tähän mennessä aviossa jo yli 30 vuotta.
Ymmärtääkseni sinä avioidut vähän ennen sitä, kun löysin vaimoni.
Tänä vuonna täyttyy 34 vuotta.
Tunnemme avioliiton merkityksen.
Avioliitto rinnakkaiselon muotona tuntuu olevan -
Jumalan kaikkein paras keksintö.
Kyllä. Avioliitto on Jumalan luoma.
Uskon, että kaikki Jumalan tekemä on hyvin ja perusteellisesti tehty.
Siunauksia on enemmän, kuin koko avioliiton aikana voimme löytää.
Ilostun lukiessani Raamatun alkulehdiltä, kuinka -
Jumala loi miehen mullasta. Voisi sanoa, että ihan järjetön tyyppi!
Hän teki asiallisen luomuksen ja siitä edelleen jotain kaunista.
Hän loi parhaan mahdollisen kumppanin sille "mutaolennolle".
He nauttivat elämästä tietyn ajanjakson.
Jumala antoi miehelle mahdollisuuden johtaa naista.
Mutta sitten mies ei kantanutkaan vastuutaan.
Monet miehet sanovat: "Vaimo se houkutteli minua"...
Mielestäni se oli mies, joka lankesi kiusaukseen - ei vaimo.
Alkukertomus jättää meille paljon tulkinnan varaa.
Sitä voi todella kysyä, että missä oli mies ja miksi vaimo oli yksin?
Luomisestakin on useita versioita. Yhdessä niistä Jumala sanoi -
nähtyään Aatamin: "Pystyn kyllä parempaankin", ja loi siksi Eevan.
Avioliiton oleellisimmat asiat löytyvät luomiskertomuksesta.
Kuten ei Raamatussa, -
ei avioliitossakaan painopiste ole syyn etsimisessä, vaan -
ratkaisun ja sovinnon löytämisessä.
Jumala loi nähtävästi juuri miehen kylkiluusta miehelle kumppanin.
Sanommeko siis, että miehellä voi olla vain yksi kumppani?
Tämä on kristinuskon mukaista. Kyse oli yksiavioisuudesta.
Olemme valinneet yksiavioisuuden, mutta tapoja on ollut muitakin.
Onko Jumalan lakia joskus rikottu?
Daavidilla oli väitettävästi 300 vaimoa ja näiden lisäksi -
jalkavaimoja, joiden kanssa hänellä oli seksuaalinen suhde ja lapsia.
Se oli ikään kuin valtio valtiossa.
Kyllä. Pitäisi ottaa huomioon kulttuuri- ja teologiset taustat,-
mutta tässä lähetyksessä emme ehkä lähde niitä ratkomaan.
En rohkenisi puhua synnistä, vaan täysin eri aikakaudesta.
Olet ollut naimisissa yli 30 vuotta. Onko avioliittosi onnellinen?
- Kyllä on. - Mikä avioliitossasi ilahduttaa?
Ovatko runsaat 33 vuotta olleet toinen toistaan ruusuisempia?
Onko joka päivä edellistä parempi?
Ei ole. Kyse on siitä, että yhteinen pursi lähti rannasta.
Jonkin aikaa oli tyyntä. Sitten seurasi myrskyjä, töitä, -
ja laivan haaksirikot.
Oliko pelastusvene vieressä?
Oli. Se ei ollut ruusunhohtoinen, vaan erittäin siunauksellinen.
Jumala on antanut etuoikeuden saada kulkea -
toisen ihmisen rinnalla hänen kehitys- ja uskonmatkallaan -
samalla täyttäen yhden suurimmista tarpeistamme - läheisyyden tarpeen.
Se on syvällä sisimmässämme eikä sitä täytä mikään muu kuin se, -
että voimme olla toisillemme läheisiä niin monella tasolla.
Ja kaikki se, mitä Jumala onkaan avioliittoon kätkenyt...
Liitto on siunaukseksi, sillä aina siitä löytyy jotakin uutta.
Avioliitto on onnellinen, kun puolisot haluavat -
kehittyä ja tehdä työtä sen eteen. Mutta mitä työtä ja kenen kanssa?
Olen miettinyt, haluaisinko elää ensimmäisen vuoden avioliitostani -
vai eläisinkö mieluummin tämän viimeisen vuoden liitosta?
Katselin hiljattain perhealbumia -
ja kuvia ihmisestä, johon rakastuin yli 30 v. sitten.
Se oli minusta fantastista!
Mutta viimeisin ja jopa 10. vuosi olivat vieläkin mahtavammat!
Sanoisin melkein, että viimeinen on ehkä ensimmäistä jopa parempi.
Kuinka on teidän avioliitossanne?
Olen pohtinut samoja asioita.
Olin hääemäntänä häissänne, joten muistan kuinka kauniita olitte...
Haluaisinko minä avioliiton alun takaisin? En kyllä haluaisi.
Tämän avioliiton syvyys ja -
kauan kiinni olleet, mutta nyt tuskalla tai ilolla avatut ovet...
Yhteinen polkumme on niin arvokas!
Jos menneitä kaipaisin, niin siksi että monet virheet jäisi tekemättä.
Jos olisin tiennyt kaiken mitä nyt, olisin ehkä tehnyt eri valintoja.
Menneisyyttä kaipaisin ehkä siihen.
Mutta saadakseni tuntea avioliiton siunausta, haluan jatkaa eteenpäin.
Viron Evankelisen Allianssin pääsihteerinä voin kertoa, että -
sillä on avioliittotoimikunta, joka koostuu eri avioliiton tuntijoista.
Heillä on useita erilaisia ohjelmia avioliiton parantamiseen.
Ohjelmat ovat toinen toistaan parempia tai tuoreempia.
Mutta on sanottava, että monetkaan kristityt eivät ohjelmia käytä.
Olet ollut ja olet nytkin hengellisen työn tekijä.
Arveletko kristittyjen elävän onnellisissa avioliitoissa, vai -
elävätkö he ehkä kriisissä?
Kysymys on pulmallinen, sillä yleistäminen on hyvin vaikeata.
Kristityt voisivat olla onnellisia. Uskoakseni se riippuu siitä, -
kuinka perälle "avioliittomme taloon" Kristus on päästetty.
Uskonelämässämme samoin. Kristus voi olla eteisessä ja olohuoneessa.
Mutta jos ei päästä Häntä vintille ja kellariin, voi se aiheuttaa -
kaiken hyvän särkevää pimeyttä. Näin on myös avioliitossa.
Itse päätämme, kuinka pitkälle voimme avautua.
Olen miettinyt avioliittolupausta.
Siinä on miehelle ja naiselle rivi: "jakaa hänen kanssaan kaiken".
Monet avioparit eivät ymmärrä, mitä ovat toiselle luvanneet.
Kyse ei ole rahan tai lasten hoitovastuun jakamisesta.
Se on hengen, sielun, sisimmän, unelmien ja pelkojen jakamista.
Se hitsaa meidät yhteen ja saa taistelemaan toistemme puolesta.
Olen toiminut yli 20 v. avioliitto- ja parisuhdeneuvojana.
Tapaan paljon pareja, jotka ovat kehittäneet itselleen rajan,-
jota pidemmälle eivät päästä - tai muuten tapahtuu kamalia...
Jossakin vaiheessa tulee myöntää, että se on ollut oma valinta.
Sitten on "hulluja", jotka haluavat saada kaiken.
Itse sanoin aikoinaan Jumalalle haluavani saavuttaa sen hyvän, -
mitä Jumala näki luotuaan miehen ja naisen. Halusin "juuri sen hyvän."
Jos olemme mieheni kanssa liian erilaisia, jos teen virheitä -
tai jos emme pääse vaikeuksista yli, haluan silti saada sen hyvän.
Ihailen niitä pariskuntia, jotka ovat päättäneet vanheta yhdessä.
Olen ihmetellyt, mihin lupauksen kohtaan sanoin alttarilla "kyllä".
Lupasinko Jumalalle vaiko vaimolle rakastaa myötä- ja vastamäessä?
Olen tullut tulokseen, että miehen "kyllä" on lupaus puolisolle.
Jumalalle olen luvannut ottaa puolison Hänen sanansa mukaisesti.
Tässä kuvaan astuvat vaikeudet. Meillä on kaksi silmää ja korvaa.
Näemme erilaisia asioita ja sitä mukaa kun vanhenemme, -
elämme erilaisissa kulttuureissa.
Syntyessäni v. 1953 vähän ennen Stalinin kuolemaa -
vallitsi tietynlainen kulttuuri. Sen jälkeen kulttuuri muuttui.
Naiset alkoivat viekoitella miehiä hameenhelmaa nostamalla.
Välillä ei tiennyt, oliko kyseessä vyö vai hame.
Miesten silmiä ei voi piilottaa.
Tiedän, että monet lankesivat -
jäivät koukkuun ja päätyivät pornosivustoille.
Puhuttaessa kriiseistä - mitkä ovat avioliittoa uhkaavia vaaroja?
Mitä niille voi tehdä? Jos niihin on joutunut, pääseekö enää eroon?
Kenenkään ei pidä luulla ettei lankeaisi - olipa kristitty tai ei.
Pitäisi myös ymmärtää minkälaisessa kulttuurissa elämme.
Kulttuurilla on tässä lauseessa negatiivinen merkitys.
Eli meitä pommitetaan seksillä eri muodoissaan 24/7.
Olemme kuin tulvivassa likaviemärissä.
Jotta siitä voi pelastautua tai selvitä puhtoisena, -
tulee kristityn toimia erittäin tietoisesti.
Raamatussa kehotetaan peseytymään ja puhdistautumaan -
omien ajatustenkin korjaamiseksi.
Ja mitä tulee silmiin, porno ei ole vain miesten tai naisten ongelma.
Mielestäni suurin hyökkäys kohdistuu nuoriimme.
Kouluissakin kehotetaan: "Etsi ja kokeile." Sallittua ja vaaratonta!
Näin nuoriamme johdetaan ansaan, josta he eivät löydä ulospääsyä.
On vain vähän niitä, jotka osaavat siinä tilanteessa auttaa.
Uskon pornon olevan seurakunnissa suurempi ongelma, kuin tiedämme.
Joissakin seurakunnissa rukoillaan sen puolesta, että -
Jumala paljastaisi salaisuudet.
Emme voi tiellämme odottaa siunauksia ja menestystä, -
jos toisaalla teemme pimeyden tekoja. Se ei ole mahdollista.
Ne estävät eteenpäin menoa.
Usein on pelottavaa rukoilla Jumalaa paljastamaan salaisuudet.
Mitä perheistä selviääkään ja mitä kristityissäkin perheissä tehdään?
Asiassa on monta näkökulmaa.
Pornoa katsellaan yksin ja salaa.
Mikä aiheuttaa sen tarvetta?
Ehkä ne silmät joista puhuimme, -
vai olisiko syynä läheisyyden katoaminen?
Ihminen yrittää täyttää henkistä ja fyysistä läheisyyden tarvettaan.
Helpoin tie on etsiä sitä yksin pornon välityksellä.
Mutta samalla sitä avaa itsensä vieraille henkisille voimille.
Sen sijaan, että keskittäisi huomionsa rinnallaan elävään -
Jumalan kuvan näköiseen olentoon, muuttaakin hänet käyttöesineeksi.
Monien puolisoiden mukaan miehet luulevat toimivansa salaa.
Miehen tullessa lähelle, nainen tuntee miehen olevan erilainen.
Kaikki ei ole kunnossa ja mies on outo. Jotenkin tilanne satuttaa...
Vuosien kuluttua voi selvitä, että tällaisesta kiusauksesta oli kyse.
Mutta kenen puoleen pitäisi miehen kristityssä ympäristössä kääntyä?
Missä on turvapaikka, jossa ei lyödä häpeän merkkiä otsaan?
Tiedän, että on erilaisia ryhmiä ja hyviä ystäviä, jotka auttavat.
Siinä ei yleensä onnistu yksin, vaan asia on tuotava päivänvaloon.
Mutta missä paikassa?
Ja hengellisen työn tekijät ovat usein hyökkäysten etulinjassa.
He elävät monenlaisissa paineissa, jotka panevat etsimään -
lievitystä ja rentoutusta. Tai sitten kaikki sattuu "vahingossa".
Paholainen kyllä järjestää, että voi vahingossa painaa jotain nappia!
Meidän tulee rukoilla paljon omien ja seurakunnan miesten puolesta.
Sanomme avun tulevan seurakunnista.
Mutta jotkut papit ovat myös sotkeutuneet näihin asioihin, -
joten apua on vaikea tarjota ja saada.
Kävin hiljattain Suomessa erään ystävyysseurakunnan vieraana.
Minut majoitettiin hotelliin, jossa tuli hieman tutkittua myös TV:tä.
Yksi mielenkiintoinen asia kävi ilmi.
Erään hotellissa pidetyn hengellisen konferenssin aikaan -
pornosivustojen katselun määrä nousi ihan oleellisesti.
Käsittämätöntä! Asian olisi pitänyt olla juuri päin vastoin.
Eli kauniin ja nähtävillä olevan julkisivumme alla, voi syvällä -
olla suuri avun tarve.
Haluammeko me pastoreina olla esimerkillisiä ja rakastettavia -
luoden kuvaa, että yhtään ongelmaa ei perheessämme ole, -
vaikka sisimpämme voi samalla olla kuin käärmeenpesä!
Puhuimme ohjelmista, joita ovat mm. Alfa-avioliitto-ohjelma, -
Rakennuskivet-ohjelma, ja on niitä paljon muitakin...
Piiloudummeko me pastorit eri ohjelmien taakse sen sijaan, että -
koukkisimme ne käärmeet esiin? Meidän tulisi korvata ne kaikella -
sillä positiivisella, joka tekee avioliitosta niin kauniin.
Tuosta ei ole epäilystäkään.
Monet pelkäävät auktoriteettinsa menetystä, mikäli asia paljastuisi.
Auktoriteettia ei anna ihminen, eikä voi sitä itse synnyttää.
Auktoriteetin antaa Jumala, jolta saa samassa suhteessa, -
kuinka puhdas ja avoin itse on. Hän kehottaa puhdistautumaan.
Voimme nähdä pastoreiden eroavan ja ottavan uusia rakkaita...
Tämä on Virossa jo ihan yleistä, vaikka joskus luulimme -
sen koskevan vain Pohjoismaita ja muita Euroopan maita.
Nyt se on rantautunut myös tänne.
Sanotaan, että Jumalan armo on kiusausta suurempi.
Voimmeko sanoa, kuten Jeesus: "Mene, äläkä enää syntiä tee".
Mutta mihin asti anteeksianto ylettyy? Kattaako se kaikki synnit?
Onko aviorikoksen tehneellä papilla Viron henkisessä ja -
kristillisessä kulttuurissa edes mahdollisuutta saada anteeksi?
Emme voi rajoittaa Jumalaa, sillä Hän on meitä paljon avarampi.
Seksiin liittyvät synnit ovat raskaita, mutta -
eivät Raamatun mukaan mielestäni anteeksiantamattomia.
Mutta kysyit niin monta kysymystä, etten tiedä mihin vastata.
En näe mitään muuta mahdollisuutta, kuin puhdistautumisen, sillä -
iankaikkinen elämä riippuu siitä.
Ethän voi kantaa selkäreppua Taivaan portille ikäänkuin salaa.
Lisäksi kaikki pimeässä ja salattuna pidetty jatkaa kasvuaan.
Ainoa tie on asian paljastaminen.
Miksi hyökkäykset kohdistuvat juuri pappeihin, kuten siellä hotellissa?
Hengelliset työntekijät halutaan raivata tieltä pois.
Onkin kuvaavaa, että kirkollisissa töissä ja etulinjassa olevat -
joutuvat näiden hyökkäysten kohteiksi kaikkein eniten.
Heti ihmisen joutuessa etulinjaan, heräävät piilevätkin himot pintaan.
Mielestäni siihen on kaksi syytä. Seurakunnissa ei tiedosteta, että kun -
nuoren asettaa jollekin johtavalle paikalle tai vetäjäksi johonkin, -
tulee vanhemman työntekijän varoittaa tulevista kiusauksista -
ja samalla kehittää hänen työlleen jonkinlainen turvaverkko.
Nuoruusaikamme on pidentynyt. Nuoruudessani 25-vuotiasta -
pidettiin aikuisena. Nykyään on 39-vuotiaskin vielä nuori...
Seksuaalinen ajanjakso alkaa jo noin 13-vuotiaana, mutta -
naimisiin mennään n. 30-vuotiaana.
Mitä nuoren pitäisi siihen asti tehdä seksuaalisuutensa kanssa?
Auttaako seurakunta, vai sanooko vain "et saa", "älä katso", "älä koske".
Mielestäni nuoremme on tässä suhteessa jätetty vaille apua.
Olen yrittänyt olla avuksi tässä.
Mutta minne voi mennä, jos tietää langenneensa?
Tässä voisi toimia se, että jokainen olisi veljensä vartija.
Hairahdus voi antaa paholaiselle tilaisuuden syyllistää sinua.
Se syyllistäminen ilmenee tietynlaisena toivottomuutena.
Tämä tulee esiin melkein kaikilla Raamattu-leireillä, joissa -
mentorin luo tulee taas joku nuori mies, jolla on sama murhe.
- Eli he avautuvat siellä, niinkö? - Kyllä, kun on se mahdollisuus.
Ehkä se on hyvä siksi, että se tapahtuu neutraalilla maaperällä.
Mistä se johtuu? Usein siitä, -
että nuori on jäänyt ilman riittävää rakkautta isältään.
Kyseessä on yksi tapa etsiä sitä rakkautta, mutta syitä on muitakin.
Entä seurakuntien työpaikkaromanssit!
Tavallisilla työpaikoilla syntyy erilaisia suhteita ja jännitteitä.
Seurakunnassa emme näistä puhu, -
vaikka ihmiset toimivat samalla tavalla.
Ja jälleen me vaikenemme.
Monessa mielessä elämme uutta aikakautta, mutta...
Kuten lapsuudessakin - asiat painetaan vielä piiloon, vaikka -
uskon Jumalan kutsuneen meidät puhtauteen.
Sanoina "seksi" ja "porno" saivat meidät aikoinaan punastumaan.
Ne eivät kuuluneet sanavarastoomme.
Avioliitto oli henkilökohtaista kuten uskonasiatkin nykyään, -
vaikka ne ovat julkisia ja tärkeä osa yhteiskuntaa.
Ja avioliiton terveydestä riippuu koko yhteiskunnan terveys.
Pitäisikö seurakuntien uhrata lisää aikaa avioliittojen terveydelle -
vai enemmän uskonasioille? - En voi erottaa niitä toisistaan.
Mutta varmasti näille tulee pyhittää enemmän aikaa ja huomiota.
Tämän pitäisi kuulua seurakunnan pakolliseen terveystarkastukseen.
Haluamme vahvasti välittää Jumalan sanomaa yhteiskunnalle.
Avioliitto onkin yksi suurimmista sanomista yhteiskunnalle, sillä -
se on kuin vertauskuva Kristuksen ja seurakunnan suhteesta.
Jos avioliitto toimii jotenkin kierosti ja häpeällisen huonosti, -
niin mitä sanomaa se välittää seurakunnalle ja yhteiskunnalle?
Viime helmikuussa järjestimme nuorille parisuhdeleirin.
Syy, mikä sai minut järjestämään tämän leirin oli se, että -
monet kristityt nuoret sanoivat pelkäävänsä avioliittoa, koska -
he olivat nähneet niin paljon ongelmia vanhempiensa liitoissa, -
hiljaa kärsiviä naisia ja murtuneita miehiä...
He eivät uskalla enää solmia parisuhdetta.
Päädyimme takaisin avioliiton hyvyyteen.
Mainitsit aiemmin, että elämääsi on liittynyt myös haaksirikkoja.
Jos koko kristikunta pitäisi avioliittoanne täydellisenä, -
kertoisitko silti haaksirikoista?
Kyllä - vaikka minua on joskus moitittukin liiasta avoimuudesta.
Joten liikun liukkaalla jäällä.
Pyhä kirja puhuu avioliitosta paljon ja rohkaisee siihen.
Jokaisella miehellä on hyvä olla oma vaimo, ja vaimolla oma mies.
Toivotamme kaikille TV:n katsojille onnellista avioliittoa!
Suomennos: Irene Tarkka