VIRON PASTORIT AREENALLA
Hei! Katsotte TV7 ohjelmaa "Viron pastorit areenalla"!
Olen Erki Tamm, Tallinnan baptistiseurakunnan pastori.
Toivotan tervetulleeksi apupastorimme Vilver Orasen.
Edellisessä ohjelmassa keskustelimme uusista aluista, -
mitä Jumala antoi seurakunnallemme.
Olimme vain avoimia Jumalan liikkumiselle -
ja Hän avasi ovia oikealta ja vasemmalta.
Perustimme erilaisia uusia työmuotoja -
erilaisten ihmisten palvelemiseen.
Ihan lopussa puhuimme vielä siitä, -
miten yksikään hengellinen tukiryhmä tai kokoussarja -
ei voi pysyä pystyssä ilman henkilökohtaista Jumala-suhdetta.
Jatketaan tänään samasta paikkaa, mihin jäätiin.
Viimeksi kerroit kriisien tärkeydestä.
Mekin aikanamme päädyimme kriisiin.
Kyllä, niin kävi.
Ihan hiljattain todistimme siitä.
Voimme järjestää seurakunnassa toimintaa, -
juhlia vuosipäiviä.. - Satojen ihmisten kanssa.
Ja kaikki se näkyy kauas.
Mutta entä henkilökohtaisella tasolla, -
millainen on ihmisten suhde Jumalaan?
Olemmeko vain tapahtumakeskeinen seurakunta?
Entä ihmisten suhde elävään Jumalaan?
Viime keväänä, niin kuin jo mainitsit, -
päädyimme siihen tilaan, missä jalat ottivat pohjaan.
Niin koin ainakin itse, pastorina.
Muutokset, joista tässä puhumme, -
eivät synny itsestään.
Muutokset saavat alkunsa sisäisestä ristiriidasta.
Ymmärrämme, että samaan tapaan ei voi jatkaa.
Ehkä se viesti tulee ulkopuolelta: -
"Näin ei voi enää jatkua."
Sitten alamme kysymään: "Miten voimme jatkaa?"
Pyydämme Jumalaa näyttämään tietä.
Alamme kysymään vakavia kysymyksiä: -
"Jumala, teemme näitä asioita - miksi se ei tuota hedelmää?"
"Onko ongelma näissä tapahtumissa?"
Miksi ihmiset eivät koe Jumalan muuttavaa voimaa?
Ymmärsimme siis, että on jotain enemmän.
Kyllä.
Monet seurakunnat, jotka käyvät läpi muutoksia, -
sanotaan, että ihmisten mielestä tarvitaan muutosta, -
mutta pastori ei taida kokea samaa.
Minun kokemukseni on ihan päinvastainen.
Olen kokenut, että pastori aistii sen ensin -
ja sitten vasta seurakunta seuraa perässä.
Jos järjestön rakenteissa täytyy tapahtua muutoksia, -
sen muutoksen täytyy alkaa johtajasta.
Johtajan tulee muuttua tai hänen täytyy poistua.
Kaksi vaihtoehtoa.
Keväällä olimme tilanteessa, -
jossa kysymyksiä oli enemmän kuin vastauksia.
Mitä asioita kävit itse läpi ja mihin päädyit omassa elämässäsi?
Sieltähän se muutosten aika sai lopulta alkunsa.
Puhumme tässä uudesta etsintäajasta.
Ymmärsimme, että vanha näky -
ja ne vanhat kysymykset, joihin Jumala halusi meidän vastaavan, -
niistä saivat alkunsa tapahtumasarjat, -
jotka ovat edelleen toiminnassa.
Mutta jossain vaiheessa seurakunnan vanhimmistossa, -
koimme, että se vanha näky ei pala enää sisällämme.
Oli paljon eri mielipiteitä, niinkuin yleensä on -
kun asiat eivät mene niin, kuin pitäisi.
Olin itse aika masentunut.
Mutta tein tehtäväni niin kuin aina ennenkin.
Pastorina ja isänä suoritat asioita niin kuin aina ennenkin, -
vaikka sisäisesti kamppailet.
Kamppailet itsesi ja Jumalan kanssa.
Kamppailet ajatuksissasi ihmisten kanssa.
Kirjeenvaihto.
Sähköpostin välityksellä on helppo keskustella -
ja etsiä yhdessä ratkaisuja, vastauksia.
Apostolien tekojen kirjassa -
Jeesus puhuu opetuslastensa kanssa ennen taivaaseen astumista.
Hän sanoo: "Mutta te saatte voiman, kun Pyhä Henki tulee teihin, -
ja te olette minun todistajani -
Jerusalemissa, koko Juudeassa ja Samariassa.."
En ollut koskaan ajatellut, -
että meidän todella täytyy saada voima Pyhältä Hengeltä, -
jotta voimme olla todistajia.
Olin lukenut tätä jaetta ja saarnannut siitä, -
mutta vasta nyt tajusin, kuinka elintärkeä se on.
Tajusimme seurakunnassamme, että osaamme välittää ihmisistä.
Pystyimme täyttämään yhteisömme tarpeita, -
auttamaan perheitä, jotka elivät köyhyydessä.
Järjestimme erinäisiä kuntoutusohjelmia.
Mutta, Jeesuksesta todistaminen ja opetuslapseutus, -
ne olivat heikkoja kohtia.
Tunsin, että jos en itse saa uutta latausta Pyhältä Hengeltä, -
en edes jaksa olla Hänen todistajansa.
Se oli minun henkilökohtainen kriisipisteeni.
Huusin Jumalalta apua:
Minun on pakko täyttyä Pyhällä Hengellä!
Tarvitsen tarpeeksi energia- ja voimaresursseja -
että jaksan tehdä sitä, mihin Jumala on minut kutsunut.
Muistan hyvin sen keväisen ajan.
Keskustelimme näistä asioista.
Kerroit, että aioit ottaa enemmän vapaata -
ja kysyit, sopiiko se minulle.
Minun ei ollut helppoa vastata myötävästi.
Tiesin, että jos johtaja tarvitsee apua ja kannattelua, -
häntä täytyy auttaa nousemaan ylös.
Sillä jonkunhan täytyy jaksaa johtaa koko järjestöä.
Toisaalta sillä aikaa, kun johtaja etsii uutta latausta, -
silloin täytyy itse nähdä enemmän vaivaa.
Annoin suostumukseni ja sanoin: "Mene sitten, jos on pakko."
Kesällä meillä oli oikein vakava keskustelu.
Tunsin, että jonkun täytyy murtua, -
muuten sinun selkäsi menee poikki.
Jälkeenpäin katsoen, -
teimme silloin oikeita valintoja.
Mies, joka tuli syksyllä takaisin, oli ihan eri mies.
Jälkeenpäin on mielenkiintoista muistella näitä aikoja.
Mutta tilanteiden keskellä..
Moni on varmasti ollut omassa elämässään tilanteessa, -
missä et näe tietä, mitä kulkea eteenpäin.
Joku viisas joskus sanoi näin: -
"Kun kaikki on hyvin, kiitän Jeesusta.
Mutta kun on oikeasti vaikeaa ja ulospääsyä ei näy, -
en näe yhtäkään mahdollista ratkaisua, -
silloin huudan Jumalan puoleen."
Jumala antoi tuona kevätkesäkautena -
kaikenlaisia kokemuksia.
Jeesus sanoi, että Hän ei jätä meitä yksin -
vaan lähettää luoksemme Pyhän Hengen.
Pyhän Hengen rooli on aina uudelleen vakuutta meitä: "Rakastan sinua!"
"Sinun elämäsi kautta tapahtuu vielä suuria!"
"Kaikki ei ole tässä, matkaa on vielä jäljellä."
Mutta joskus meidän täytyy itse päätyä johonkin pisteeseen, -
missä olemme valmiita ottamaan kaiken vastaan.
Murtumakohta.
Jumala, onko sinulla jotain annettavaa?
Minulla ei ole enää viisautta liikkua eteenpäin.
Hän yleensä antaa.
Miten se sitten tapahtui..
Seurakuntamme pastoreina, -
yleensä keskustelemme ensin keskenämme asioista, -
ennen kuin puhuttelemme muuta vanhimmistoa.
Olimme seurakunnan leirillä, -
kun kutsuin perheeni kokoon rukoilemaan yhdessä.
Tunsin, että seuraavana päivänä -
minun tulisi puhua siitä, mitä olin pitkään rukoillut ja etsinyt.
Siitä, mikä on seuraava askel.
Kutsuin perheeni rukoilemaan. Sisälläni oli ontto tunne.
En nukkunut kovin hyvin -
ja aamulla herätessäni tunsin, että minun täytyy puhua.
Sanoit itse, että siellä istuessasi -
mietit, voiko tämä olla totta.
Puhuin ja puhuin, halusin saada kaiken sanotuksi.
Jälkeenpäin tunsin oloni rohkaistuksi.
Tiesin ottavani suuren riskin.
Päätin jakaa kaiken sydämeltäni.
Ajattelin, että kaikki eivät ehkä pidä siitä.
Kerroin, mitä itse koen, mikä pitäisi olla seuraava askel.
Lopuksi vanhimmistomme esimies nousi ylös ja sanoi: -
"Erki, luuletko todella, että rakastamme sinua niin vähän, -
että voisimme kaiken tämän jälkeen -
käskeä sinua poistumaan joukostamme?"
Ja sinä todella puhuit oikeista asioista.
Se on ihmisen uskosta kiinni, -
uskooko hän, että kyse todella on Jumalan Sanasta.
Kun seurakuntana olemme valinneet sinut pastoriksi, -
meidän tulee uskoa, että seuraat Jumalan johdatusta.
Raamatusta voimme lukea, että usein se sanoma, -
joka Jumalalla on annettavana niille, jotka haluavat kuulla, -
se ei ole helppo sanoma. Se on vakava sanoma.
Muistan, kun pidit tuon saarnan.
Olisin voinut sanoa joka lauseen päätteeksi: "Aamen!"
Kaikki oli aitoa, vuodatit omaa sydäntäsi.
Niin vanhimmistomme esimies kuin myös muut jäsenet, -
nousivat ylös ja olivat tulleet rohkaistuksi.
He sanoivat: "Näen nyt oman palvelutyöni ihan eri tavalla -
ja haluan elää eri lailla."
Sinun ja koko seurakuntamme yhteinen kokemus -
on varmasti rohkaisuksi toisille pastoreille, -
joilla on samanlainen kaipuu sydämessään.
"Tiedän, että Jumala haluaa viedä meitä tuonne,
mutta en uskalla sanoa sitä ääneen."
Jos se on Jumalasta, kyllä seurakunta lähtee mukaan.
Meidän tulee vain olla rohkeita.
Palasimme takaisin alkuun.
Ihan ensimmäisessä ohjelmassa -
kerroimme siitä, kuinka meiltä loppui veto.
Välillä vetoa oli ylen määrin.
Jumala antoi hyvien asioiden tapahtua, -
aloitimme uusia palvelumuotoja -
ja näimme, kuinka autoimme ihmisiä.
Olin itse hyvin rohkaistunut.
Tiesin, että kun olen avoin Pyhän Hengen johdatukselle, -
Jumala lähettää Pyhän Hengen rohkaisemaan ja auttamaan.
Jeesus vain puhalsi ja Pyhä Henki tuli.
Kävin eräässä kokouksessa, jossa myös puhalleltiin.
Kun Jeesus rukoili ihmisten puolesta, -
Hän saattoi myös puhaltaa heidän päälleen.
Kun eräs evankelista puhalsi päälleni, -
minulle tuli mieleen tämä vertauskuva.
Se on kuin fyysinen, melkein käsin kosketeltava -
merkki siitä, miten Jumalan Henki liikkuu.
Kuten monet seurakunnat, -
olemme käyneet läpi erilaisia aikoja -
ja myös epämiellyttäviä kokemuksia.
On ollut suuria Hengen liikehdinnän aikoja.
Kaikki ei aina mene ihan niin kuin suunnitellaan.
Voimme alkaa pelkäämään Pyhän Hengen liikehdintää.
Pelkäämme, että sitä seuraavat asiat, -
joita emme osaa selittää.
Mutta mehän haluamme, että ympäröivät ihmiset -
pitävät meitä viisaina ja hyvätapaisina.
Mutta sillä me tukehdutamme Pyhän Hengen.
Oli aikoja, kun seurakunnassamme -
kävi paljon ihmisiä, myös muita pastoreita.
Olimme avautumassa kaikelle tällaiselle.
Kutsuimme ihmisiä esirukoukseen -
ja puoli seurakuntaa tuli alttarin eteen.
Rukoilimme heille uutta tuoretta kokemusta siitä, -
miten Jumala rakastaa ja Hänellä on suuri suunnitelma.
Jumalan Henki täytti ihmisiä. He saivat ilon elämään takaisin.
Ilon siitä, että Jumalan ajatukset heitä kohtaan ovat niin hyviä.
Tunsin, että tarvitsemme ne ajat takaisin.
Toisesta asiasta voit puhua itse enemmän, -
olemme kuitenkin tässä ohjelmassa kahdestaan.
Toiseksi huomasimme, -
että jäämme niin sanotusti jumiin, -
huolimatta kaikesta, mitä teemme ihmisten hyväksi.
Ongelmakohtana oli opetuslapseus.
Jeesuksen seuraaminen -
ja oman uskon kokemuksen jakaminen toisten kanssa.
Jeesus sanoi: "Seuratkaa minua, niin teen teistä ihmisten kalastajia."
Olemme jonkun aikaa pitäneet opetuslapseuskoulua.
Millainen on sinun kokemuksesi?
Eräässä toisessa seurakunnassa -
on ulko-ovella kyltti: "Nyt astut lähetyskentälle".
Meidänkin toiveemme on, että ihmiset huomaisivat -
minne ikinä he astuvatkaan, se on heidän lähetyskenttänsä.
Sinne heidät on kutsuttu.
Aloitimme omassa seurakunnassamme -
opetuslapseuskoulun: -
"Takaisin opetuslapseksi, eteenpäin apostolina".
Ideana on palata siihen, -
mitä varten Jeesus kutsui opetuslapset.
Toisaalta löytää jotain enemmän -
eli ei olla pelkästään seuraajia vaan myös edelläkävijöitä.
Haluamme saavuttaa molemmat.
Kokoonnumme sunnuntai-iltaisin -
ja keskustelemme olennaisista asioista.
Mihin Jeesus on minut kutsunut?
Hän ei ole kutsunut minua ainoastaan pelastukseen.
Jos pidämme pelastusta olennaisena -
ainoastaan päästäksemme taivaaseen, -
silloin pelastuksen ja kuoleman väliin jää vain outo tyhjyys.
Siinä välissä ei tapahdu mitään.
Siksi kysymme: Millaiseen palveluk- seen Jeesus on sinut kutsunut?
Eräänä iltana puhuimme pelottavista jutuista: -
Millaisia askeleita pitäisi ottaa?
Miten opetuslasten opetuslapsista tulee opetuslapsia?
Miten seurakunnassa syntyvät uudet johtajat?
Kaikki kristityt eivät voi jäädä vain seuraajiksi.
Tarvitaan myös johtajia ja edelläkävijöitä.
Tällaisista jännittävistä ja olennaisista asioista puhumme.
Ihan aluksi palasimme takaisin evankeliumeihin.
Mistä kaikki sai alkunsa?
Jeesuksen kutsusta.
En minä itse päättänyt alkaa kristityksi.
Se ei ole mahdollista.
Ihminen tulee uskoon, kun Jeesus kutsuu seuraamaan.
Se voi tapahtua saarnaa kuunnellessa, -
tai vaikkapa katsoessa TV-ohjelmaa.
Yhtäkkiä tajuat, että Jumala kutsuu juuri sinua.
Miten Jeesus kutsui ensimmäisiä opetuslapsia?
Mitä sen jälkeen tapahtui? Mitä se kutsu tarkoitti?
Miksi he alkoivat seuraamaan Jeesusta?
Heillä täytyi olla jokin motivaatio.
Näin me aloitimme ja kävimme läpi kaikki evankeliumit.
Halusimme kulkea samoja polkuja, -
Jeesuksen jäljissä, läheisessä yhteydessä.
Opetuslapseuskoulussa haimme samaa yhteyttä, -
mikä oli Jeesuksen ja opetuslasten välillä.
Ihmiset todella alkoivat jakamaan elämäänsä.
Joka kerta istumme ympyrässä.
Joka kerta annamme yhden kotiläksyn.
Se kotiläksy on jokin käytännön juttu.
Sitten tulemme yhteen ja jaamme kuulumisia.
Mitä Jumala on saanut aikaan?
Kerran päätimme rukoilla joka aamu kello 7 erään perheen pojan puolesta.
Perheellä oli vaikea aika.
Joka aamu rukoilimme -
ja julistimme: "Herra, tämä poika kuuluu Sinulle!"
Saman perheen äiti sanoi, -
että seurakunnassa ei voi kertoa, miten asiat oikeasti ovat.
Mutta me kutsumme seurakuntaa perheeksi.
Mikä perhe se sellainen on, -
jos emme voi kertoa epäonnistumisistamme?
Tilanteissa, missä pitäisi huutaa yhdessä Herraa avuksi.
Perheen äiti sanoi silloin: "Tällaista perhettä en tarvitse."
Olen niin iloinen, että tilanne on nyt päinvastoin.
Haluamme oikeasti olla niitä, -
joiden elämät ovat avoimia toisten ihmisten ja Jumalan edessä.
Siellä tapahtuvat hyvät asiat.
Emme väitä, että olemme nyt perillä.
Liikumme samaa tietä eteenpäin.
On jännittävää seurata, minne Jumala johtaa.
Ehkä haluat muutamalla lauseella kuvailla, minne olemme matkalla.
Näitä uusia askeleita ottaessa olemme nähneet myös hedelmää.
Uusia ihmisiä, jotka astuvat esille -
ja alkavat palvelemaan seurakunnan keskellä.
He eivät tee sitä siksi, että jonkun vain on tehtävä.
He ovat ihmisiä, jotka palvelevat sydämen ilolla.
He ovat löytäneet lahjansa.
Jotkut palvelevat etsien ja kysellen:
"Jumala, missä haluat minua käyttää?"
Uudet johtajat nousevat ja seurakunta liikkuu eteenpäin.
Niiden ihmisten määrä kasvaa, jotka todella etsivät Jumalaa.
He eivät ole vain kristittyjä kristittyjen keskellä.
He eivät ole pelkästään seurakunnan jäseniä.
He ovat Jeesuksen seuraajia ja heillä on omat seuraajansa.
Heidän elämässään näkyy Jumala.
Tunnen, että suunta, jota kohti liikumme -
on yhdessä kulkeminen.
Minä paimenena kuljen yhdessä ihmisten kanssa.
Emme voi jäädä paikallemme.
Elämä muuttuu koko ajan.
Kun kuljemme Jeesuksen kanssa, -
kuuntelemme ja jaamme asioita yhdessä, -
sen liikkeen keskellä ei voi pysähtyä.
Se on elämää.
Sitä elämää toivon myös teille, katsojat.
Lopetamme ohjelman rukoukseen.
Pyydämme, että Herra johtaa meitä.
Jeesus, kiitämme Sinua kutsustasi.
Olet kutsunut meidät, jotta elämällämme olisi arvo.
Näytä jokaiselle, mikä on hänen kutsunsa.
Mikä on se, mitä haluat tehdä elämiemme kautta?
Auta ymmärtämään, -
että Sinun käsissäsi meillä on suurempi tarkoitus, -
kuin olemme tähän asti käsittäneet.
Kiitos että kuulet ja johdatat meitä.
Haluamme kulkea kanssasi. Aamen.
Suomennos: Sanna Pitko