VIRON PASTORIT AREENALLA
Tervetuloa ohjelmaan!
Minä olen Timo Lige, Hiidenmaalta Kärdlasta.
Johdan siellä pientä seurakuntaa ja olen myös ylistyksenjohtaja.
Kanssani studiossa on Andrus Lukas.
Tämän päivän aiheena on kriisit.
Luulen, että niin monikin meistä joutuu elämässään tilanteeseen, -
jossa joutuu ajattelemaan, -
että näin suuressa kriisissä ei ole kukaan muu ollut, kuin minä.
Minä olen kaikkein pahin, -
onnettomin ja toivottomin yksilö.
Mutta useimmiten näemme vain sen, -
mitä sisällämme tapahtuu.
Tiedämme omat ajatuksemme.
Toisia ihmisiä näemme sunnuntaisin seurakunnassa, -
tai muissa julkisissa paikoissa.
Joten meistä tuntuu, että kaikilla muilla on kaikki hyvin.
Mutta minä itse olen onnettomuuden perikuva.
Olen varma, että monikin on ajatellut sinusta, Andrus, -
että kyllä sinun kelpaa elellä!
Sinä vain ylistät ja soitat kitaraa, elämä on kuin kaunis kukkanen.
Onko sinun taipaleesi kristittynä -
ollut aina vain sujuvaa nousua kohti täydellisyyttä?
Vai onko se täynnä ylä- ja alamäkiä?
Oletko ihminen, joka kulkee äärimmäisyydestä toiseen?
Millainen sinun tiesi on?
Tunne elämässäni voin todella käydä huipulla ja pudota taas alas.
Jumala on saanut vuosia tehdä työtä sisimmässäni.
Kriisejä on ollut kaikenlaisia.
Ei kukaan jää niitä vaille.
Aina sanotaan, että muilla menee paremmin -
ja kenelläkään muulla ei ole samoja koettelemuksia.
Se on täysin inhimillistä.
Mutta Jumala on auttaja.
Tunne-kriiseistä puheen ollen, olen Jumalalle todella kiitollinen.
Hän vain jaksaa hioa ja auttaa selviämään.
Kun tulin uskoon, olin henkisesti ihan loppu.
Voin sanoa, että jossain vaiheessa olin ihan psykoottisessa tilassa.
Neuvostoliiton aikoina päädyin jopa mielisairaalaan.
En mielenterveyteni takia, vaan välttääkseni armeijaan joutumista.
Lääkäri silloin kyllä sanoi, -
että minulla on oikeasti taipumus tunne-elämän kriiseihin.
Raamatussa on mies nimeltä Daavid.
Uskon, että sinulle ylistyksenjohtajana Daavid on hyvin sydämenläheinen.
Daavidilla on paljon iloisia ja hilpeitä ylistyslauluja.
"Kiittäkää Herraa, sillä Hän on hyvä!"
Jos luet vain niitä Psalmeja, -
voit todella ajatella, että Daavidilla meni aika lujaa.
Goljatin hän voitti ja Saul ei saanut häntä kiinni.
Hän oli suuri kuningas, kyllä kelpaa laulella Herran hyvyydestä!
Mutta kun tutkimme Psalmien kirjaa kokonaisuudessaan...
Daavid ajelehtii myös äärimmäisyydestä toiseen.
Pidän Daavidin ajatuksista. Hän on loppuun asti rehellinen.
Hän ei kirjoita hittejä, joista kaikki tykkäävät.
Hän vain avaa Jumalalle sydäntään.
Välillä hän suuttuu toden teolla ja jopa kiroaa vihollisiaan.
Luen Psalmin 130.
Uskon, että suurin osa meistä on kokenut saman.
Daavid sanoo: "Syvyydestä minä huudan sinua, Herra.
Herra, kuule minun ääneni, tarkatkoot sinun korvasi rukoustani."
Tämä ei ole tavallinen ruokarukous tai iltarukous.
Tässä on ihminen ahdistuksien keskellä.
Syvyydestä minä huudan! Kuule minun ääntäni, Jumala!
"Jos sinä, Herra, pidät mielessäsi synnit, Herra, kuka silloin kestää?
Mutta sinun on armo, sinä annat anteeksi,
että me eläisimme sinun pelossasi.
Minä odotan sinua, Herra, odotan sinua koko sielustani."
"Minä odotan Herraa kuin vartijat aamua,
hartaammin kuin vartijat aamua.
Israel, pane toivosi Herraan! Hänen armonsa on runsas,
hän voi sinut lunastaa. Hän lunastaa Israelin kaikista sen synneistä."
Voimme kyllä ottaa Raamatusta vain yhden jakeen, -
mutta paremman kuvan kokonaisuudesta saa, -
kun lukee koko luvun, tässä tapauksessa koko Psalmin.
Psalmi alkaa pohjattomasta syvyydestä.
Andrus, oletko ollut sellaisessa paikassa?
Tilanteessa, jossa et enää halua elää.
Kyllä.
Voin jakaa ne erikseen tunteisiin ja tilanteisiin perustuviin -
pohjattomiin syvyyksiin.
Olen sattunut elämässä tilanteisiin, joista ei ole fyysisesti ulospääsyä.
On ollut myös vaikeita tunne-kriisejä, vaikka ulkoisesti olisi kaikki hyvin.
Kyllä niitä hetkiä on ollut.
Pohjaton syvyys.
Tämä voi tuntua hassulta, mutta haluan jakaa oman tarinani.
Olen kerran ollut tilanteessa, jossa olen ajatellut itsemurhaa.
Olin silloin töissä Tallinnan Pereraadio radiokanavalla.
Samalla opiskelin koulussa musiikinteoriaa.
Jouduin jakamaan itseni työn ja koulun välillä.
Kestokykyni oli koko ajan punaisella.
Lopetin yleensä nuorten ohjelman myöhään illalla -
ja aloitin aamulla aikaisin aamuohjelman parissa.
Välillä jopa yövyin studiolla.
Eräänä aamuna tulin studiolle ja olin todella väsynyt.
Meillä oli kasetilla nauhoitettuna aamumietiskelyjä.
Ne olivat sellaisia viiden minuutin aamunavauksia.
Yhdellä kasetilla oli 7-8 sellaista nauhoitusta.
Laitoin kasetin pyörimään -
ja koska olin niin väsynyt, päätin istua hetkeksi nurkkaan.
Istuin alas ja nukahdin.
Kun heräsin, kasetti oli pyörinyt loppuun.
Kahdeksan eri aamunavausta peräjälkeen.
Se tuntuu nyt ihan hassulta, -
mutta sillä hetkellä olin todella kovien paineiden alla.
Yritin parhaani, mutta tuloksena oli se, -
että radionkuuntelija joutui kuuntelemaan -
kahdeksan aamunavausta peräjälkeen, jotka oli tarkoitettu eri päiville.
Siinä hetkessä en halunnut enää elää.
Se voi tuntua tyhjänpäiväiseltä -
ja typerältä ajatukselta, mutta välillä niin käy.
Olen Jumalalle kiitollinen, -
sillä elämässäni ei ole ollut suuria kärsimyksiä.
Näemme, millaisista koettelemuksista ihmiset joutuvat käymään läpi.
Elämäni on ollut todella helppoa.
Minulla ei ole ollut edes mitään vaikeita valinnanpaikkoja.
Ehkä ne ovat vasta edessä.
Jumala tietää, kuinka paljon ihminen jaksaa kantaa.
Mutta on minulla ollut omia pohjattomia syvyyksiä.
Niissä hetkissä huudamme Jumalan puoleen.
Jatkan tästä Psalmista 130.
Daavid on tehnyt jotain, hän on ansainnut Jumalan rangaistuksen, -
mutta Jumala antaa armon.
Ja Daavid sanoo: "Odotan Herraa!"
Tilanne ei ole muuttunut, mutta Daavidin asenne on.
"Minä odotan Herraa kuin vartijat aamua."
Armeijassa koin, mitä on aamun odotus.
Olet armeijassa yövartiossa ja odotat aamun koittoa.
Kaikki on ihan pimeää.
Sinulla on ase kädessä ja kuusikin näyttää viholliselta.
Odotat kovasti vartiovuoron loppua.
Sitten Daavid kehottaa Israelin kansaa: -
"Luota Herraan!"
Haluan kysyä jotain henkilökohtaista, Andrus.
Mitkä asiat elämässäsi vievät sinut kriisi-tilanteisiin?
Tuo on henkilökohtainen kysymys, mutta kyllä siitä voi puhua.
Minut voi viedä kriisi-tilaan huono uutinen mediassa.
On helppoa sattua tunteelliseen kriisi-tilaan.
Tällä hetkellä on Ukrainassa todella vaikeaa.
Koko ajan sattuu onnettomuuksia.
Voin helposti pilata koko päivän lukien huonoja uutisia.
Jumala on opettanut minua paljon.
Voimme olla hyvin kriisialttiita.
On helppoa joutua sinne syvyyteen.
Mutta kun olemme Jumalan edessä avoimia -
ja kuljemme Hänen kanssaan, Hän vahvistaa meitä.
Hän voi muuttaa ne kriisit meidän hyväksemme.
Omassa elämässäni -
muistan, kun poikani syntyi.
Hänen veriarvonsa eivät olleet kohdallaan.
Jouduimme monesti sairaalaan.
Näin siellä lapsia, jotka olivat hoidossa.
Erään lapsen vanhemmat olivat hyljänneet hänet.
Kävelin hänen huoneensa ohi. Lapsi itki niin, että sydämeeni sattui.
Se kosketti minua todella syvästi.
Aina kun luin lehdistä jotain, joka kosketti lapsia, -
se oli minulle todella vaikeaa.
Mutta silloin ymmärsin, että voin rukoilla niiden lasten puolesta.
Siitä on nyt aikaa 14 vuotta.
Olen sen jälkeen rukoillut paljon lasten puolesta.
Se on vahvistanut minua.
Joku ei voi ymmärtää, miten huonojen uutisten lukeminen -
voi viedä ihmisen niin pohjattomaan syvyyteen.
Mutta jokaisella on omat kriisinsä.
Minua se todella masensi.
Jumala opetti minua rukoilemaan niiden asioiden puolesta, -
jotka masensivat.
Usein ne olivat täysin ulkopuolisia tilanteita.
Niin sain kokea suuria voittoja ja aloin uskoa rukouksen voimaan.
Nyt kun luen huonoja uutisia, alan heti rukoilemaan.
Tunnen, että Jumala pääsee toimimaan rukoukseni kautta.
Hän käyttää suutani ja sydäntäni.
Se on tuonut minut uudelle tasolle.
Psykologit ja teologit väittävät myös, -
että kun keskitymme omiin kriiseihimme, -
niistä on vaikeaa päästää irti.
Pitäisi löytää joku, joka on vaikeammassa tilanteessa -
ja alkaa auttamaan jotain toista. Niin on itsellä helpompaa.
Yksi tapa on fyysinen apu.
Minä löysin rukouksen.
Jumala alkoi käyttämään minun kriisi-tilanteitani -
ja pystyin muuttamaan ne esirukoukseksi.
Se on auttanut minua.
Uskon, että Jumala pääsee kauttani muuttamaan monia elämiä.
Kriiseihin voi suhtautua eri tavoin.
Voimme molemmat todistaa, -
että ne tilanteet, joissa olemme kasvaneet eniten, -
ovat olleet kriisejä.
Niissä tilanteissa opimme ja Jumala pääsee muovaamaan meitä.
Juuri niinkuin sanoit, -
kriisien keskellä alamme rukoilemaan.
Välillä rukouselämä alkaa kuihtumaan, -
ei tee mieli lukea Sanaa.
Sitten joku satuttaa sinua, ehkä joku lähimmäinen sairastuu.
Kuulet, kuinka jotakin kohdellaan epäoikeudenmukaisesti.
Jumalan lapsina näissä tilanteissa löydämme itsemme rukoilemassa, -
vaikkemme olisi sitä pitkään aikaan tehneet.
Alamme etsimään Jumalan Sanasta vastauksia.
Kriisit on tarpeen.
Kuvittelemme, että Jumala on savenvalaja -
ja me olemme Hänen saviastioitaan.
Hänellä on työkalut, joilla Hän pikkuhiljaa muovaa meitä.
Myöhemmin voimme jopa kiittää Jumalaa niistä kriiseistä.
Olen elänyt uskon elämää jo 25 vuotta.
Jälkeenpäin voin todella kertoa, miten erilaiset kriisit -
ovat tulleet hyödyksi, kasvattaneet minua.
Raamattu sanoo, -
että kaikki tulee hyödyksi niille, jotka Herraa rakastavat.
Olkoon mikä tahansa tunne-elämään tai tilanteisiin perustuva kriisi,
jälkeenpäin voit olla niistä jopa kiitollinen.
Olemme varmasti kaikki joskus miettineet näin: -
"Andrukselle Jumala puhuu."
Mutta minulle Jumala ei puhu.
Olen rukoillut, mutta Jumala vain vaikenee.
Siitä on kirjoitettu kirjoja, kuinka taivas on vaiti.
Puhutaan "erämaakausista".
Ne ovat niitä aikoja, kun ei ole positiivisia tunteita, -
eikä ihmeitä tai rukousvastauksia.
Sitä voisi kutsua hengelliseksi kriisiksi.
Miten sellaisissa tilanteissa voi pärjätä?
Kun puhutaan Jumalan äänestä ja sen kuulemisesta...
Inhimillisesti odotamme ainakin palavaa pensasta -
ja ääntä Taivaasta, joka kertoo, mitä tehdä.
Se on ihan inhimillistä.
Mutta sellaisen äänen etsiminen voi olla myös vihollisen aikaansaannos.
Odotamme, että se ääni tulee jostain ulkopuolelta.
Mutta Jumala puhuu eri tavoin.
Meidän tehtävämme on luottaa Jumalan Sanaan.
Huutaa Häntä avuksemme.
Sen tähden kriisit ovat hyviä.
Rukouselämämme voi muuttua rutiininomaiseksi -
ja pakolliseksi toimenpiteeksi.
Pidämme huolta, että joka päivä tulisi rukoiltua.
Kriisi-aikoina löydämme itsemme aidosti etsimästä Jumalaa.
Tai lähinnä huudamme Häntä avuksi.
Olen kuullut tarinoita siitä, kun Estonia-laiva upposi.
Ihmiset karjuivat Jumalaa ja Jeesusta apuun.
Uskon, että siinä vaiheessa, ei ole enää mitään arvokkuutta jäljellä.
Ollessasi kuolemankielissä.
Kriisissä, josta ei ole ulospääsyä, -
et enää sano vain: "Apua!" Vaan huudat kurkkusi täydeltä.
Kun ihminen huutaa henkensä edestä, se on sydäntä raastavaa.
Kriisi-tilanteissa myös rukouksemme Jumalan puoleen, -
muuttuvat paljon aidommiksi. Unohdamme kaiken teeskentelyn.
Uskon, että siihen Jumala haluaa vastata, -
olkoon se sitten Hänen Sanansa tai tiettyjen tilanteiden kautta.
Sen tähden kriisit ovat hyviä.
Ne tilanteet ovat tosi aitoja.
Ne panevat meidät rukoilemaan aidosti.
Nyt emme jaa enää Andruksen tai Timon ajatuksia.
Haluan lukea Jumalan Sanasta, Paavalin kirjeestä korinttolaisille.
Tämä on sinulle, jos olet vaikeassa tilanteessa.
Tunnet, ettei kukaan ymmärrä ja kaikki menee päin mäntyä.
Tunnet, että sinä olet se, jonka tilanteeseen ei ole ratkaisua!
Toinen korinttolaiskirje luku 4. Tässä puhutaan siitä saviastiasta.
Jumalan antamasta aarteesta, joka on saviastioissa.
Ensin hän kuvaa saviastiaa.
Jatkan jakeesta 8:
"Me olemme kaikin tavoin ahtaalla -
mutta emme umpikujassa,
neuvottomia mutta emme toivottomia,
vainottuja mutta emme hylättyjä,
maahan lyötyjä mutta emme tuhottuja.
Me kannamme aina ruumiissamme Jeesuksen kuolemaa,
jotta myös Jeesuksen elämä tulisi meidän ruumiissamme näkyviin."
Sanoit, että sinulla on aina toivo, vaikka tilanteet ovatkin vaikeita.
Olen ollut koko elämäni uskossa. Tein sen päätöksen 10-vuotiaana.
Olen lapsesta asti kasvanut uskovassa kodissa.
On ollut erilaisia vaiheita, kriisejä ja kaikkea.
Mutta yksi asia, mikä minulla on aina ollut, on toivo.
Kaikkein synkeimmissä paikoissa, -
joihin olen joutunut omien valintojeni takia, -
olen silti tuntenut Jumalan ojennetun käden.
"Timo, en luonut sinua tällaiseksi. Nouse ylös, mennään yhdessä!"
"Minulla on sinulle toivo ja uusi alku."
Sitä ei ole tilanteiden keskellä helppo uskoa.
Mutta totuus on se, että elämässä on hyökkäyksiä.
Rakas katsoja, voit olla juuri nyt tilanteessa, -
jossa olet sisäisesti rikki. Sinua on kohdeltu kaltoin.
Olet fyysisesti ja henkisesti haavoittunut.
Tunnet, että sinulla ei ole toivoa.
Voin sanoa sinulle Jumalan Sanan perusteella: -
Jumalassa on toivo!
Mitä tahansa vihollinen on saanut aikaan elämässäsi, -
mitä ihmiset ovat sinulle tehneet, -
ota Jumalan kädestä kiinni!
Hän sanoo: "Sinä olet ahtaalla, mutta et umpikujassa, -
olet neuvoton mutta et toivoton, -
vainottu mutta et hylätty, -
maahan lyöty mutta et tuhottuja."
Sano se itsellesi tai sille, joka on vastustajasi: -
Suunnitelmasi ei toteudu, sillä minä pidän kiinni Jumalan kädestä!
Tätä on armo.
Maailmasta sitä ei löydy.
Ihmiset voivat perustaa elämänsä terveyteen.
Mutta se terveys voidaan ottaa sinulta pois.
Ei ole takuuta.
Perustat elämäsi rahaan ja sisääntuloihin.
Ne voidaan ottaa sinulta pois, ei ole mitään takuuta.
Voit perustaa elämäsi suhteisiin, perheeseen.
Mutta et koskaan tiedä, mitä sinulta voidaan ottaa pois.
Jobilta otettiin kaikki pois.
Hänet työnnettiin niin alas, kuin vähänkin mahdollista.
Mutta hän nousi ylös, sillä hän kohtasi Jumalan.
Herra, haluan siunata kaikki katsojia.
Haluan siunata niitä, jotka ovat vaikeissa tilanteissa.
Ihmisiä, jotka eivät näe toivoa -
ja tuntevat itsensä hyljättyinä, petettyinä, toivottomina.
Jumala, ole heidän toivonsa.
Ota kiinni Jumalasta, joka rakastaa sinua!
Olkaa siunattuja!
Suomennos: Sanna Pitko