VIRON PASTORIT AREENALLA
Tervetuloa ohjelmaan!
Minä olen Timo Lige Hiidenmaalta, Kärdlasta.
Kanssani on ylistyksenjohtaja Andrus Lukas.
Haluamme tänään keskustella tärkeästä aiheesta.
Kun sinulla on julkinen palvelutyö, joka vaatii paljon aikaasi, -
mutta olet samalla sitoutunut muihin suhteisiin.
Miten pitää palvelutyö ja suhteet keskenään tasapainossa?
Miten olla hedelmällinen palvelutyössä, -
rikkomatta samalla esimerkiksi perhesuhteita?
Andrus, onko sinulle joskus tuottanut ongelmia se, -
että panostat liikaa johonkin projektiin -
ja huomaat jälkeenpäin, että perheesi joutui kärsimään?
Tätä tapahtuu kausittain.
Minulla on lisäksi palvelutyölle myös arkityö yhdeksästä viiteen.
Jos minut kutsutaan palvelemaan ylistyksessä, -
siihen liittyvät myös harjoitukset.
Ja sitten käy niin, että viikkosuunnitelma on niin täynnä, -
töiden jälkeen lennän yhdestä paikasta toiseen -
ja perhettäni näen harvoin.
Sellaisessa tilanteessa pitää vaan jättää asioita pois.
Vähän aikaa sitten minut kutsuttiin puhujaksi -
nuorten konfferenssiin.
Aiheena oli juuri tämä tasapaino palvelutyön ja suhteiden välillä.
Ajattelin, että eihän minulla ole mitään viisasta sanottavaa.
Sitten mieleeni tulivat viime aikojen tapahtumat.
Juuri näiden asioiden kanssa kamppailen omassa elämässäni.
Ehkä minulla siis on jotain sanottavaa tästä.
Se oli mielenkiintoista aikaa.
Jouduin etsimään oikeita sanoja, miettimään asioita läpi, -
tekemään parannusta ja muutoksia elämässäni.
Kaiken keskellä oli tuolloin 7-vuotias poikani.
Oli tavallisen kiireinen aika.
Viikkoon ei mahtunut montaa vapaata iltaa.
Vaimoni kanssa tunsimme, että poikamme on vähän kireä.
Hän ei puhunut mitään, mutta jotain kupli hänen sisällään.
Eräänä iltana olin palvelemassa ja vaimoni oli lasten kanssa kotona.
Hän yritti taas kerran saada poikaamme avautumaan.
Sitten yhtäkkiä jotain aukesi ja poika sanoi: "Mutta iskää ei ole!"
Kun tulin kotiin, vaimoni kertoi tämän minulle.
Istuimme pöydän ääreen ja aloimme miettimään.
Ymmärsin, että kotona ei ole kaikki hyvin.
Avasimme viikkosuunnitelmani, -
kävimme kaikki tapahtumat ja vastuualat läpi.
Sanoin, etten voi jättää mitään pois. Kaikki ovat todella tärkeitä.
Uskon, että jokainen kristitty, joka on palvelutyössä, -
määrittelee elämänsä asiat tässä tärkeysjärjestyksessä: -
Jumala, perhe, palvelutyö.
Myös minä luulin eläväni näin.
Mutta silti olin tilanteessa, jossa perheeni kärsii, -
poikani tarvitsee minua.
Sitten käyn läpi tehtäviäni enkä voi jättää mitään pois, -
sillä kaikki ovat niin tärkeitä. Valehtelin itselleni.
Minun täytyi tehdä parannus.
Miettiessäni tätä aihetta, löysin raamatunpaikan.
Se säikäytti minut.
Olin lukenut sen ennenkin, mutta se ei ollut koskettanut minua.
1. Tim 5:8 sanotaan:
"Mutta se, joka ei huolehdi omaisistaan ja kaikkein lähimmistään,
on kieltänyt uskonsa ja on epäuskoista pahempi."
Tämä on vakava jae.
Tiedän myös, että kaikki palvelutyössä olevat ihmiset, -
pastorit ja ylistyksenjohtajat, -
miedän pitää pysähtyä ja miettiä tämän jakeen kohdalla.
Mikä on tärkeysjärjestys minun elämässäni?
Lähimmistään huolehtiminen ja palvelutyö.
Dwight Moody on sanonut näin: -
kristittyjen tulee elää näkyvää elämää, etenkin perheen keskellä.
Elbert Hubbart taas sanoo näin:
Ei ole väliä sillä, mitä olet saavuttanut ihmiskunnan silmissä.
Jos et ole jakanut sitä perheesi kanssa, millään muulla ei ole väliä.
Näitä asioita on tärkeää miettiä.
Miten olet löytänyt tasapainon omassa elämässäsi?
Mieleeni tulee vielä hauska tilanne komediasarjasta.
Miehellä oli jokin perheongelma ja hänen naapurinsa neuvoi häntä: -
Kun kuuntelet auton moottoria, kuulet heti, kun jotain on vialla.
Sitä samaa sinun pitää soveltaa omassa kotonasi.
Kun kuulet, että vaimosi moottori pitää kummallista ääntä, reagoi siihen!
Miten sinulla on näiden asioiden kanssa?
En tiedä, onko tämä vain virolaisten miesten ongelma, -
mutta luulemme, että olemme täyttäneet tehtävämme, -
kun olemme naimisissa, ja käymme töissä.
Olen olemassa, en ole eronnut perheestäni.
Mutta se on vääristynyt kuva.
Tämä on kipeä aihe.
Joudun itsekin koko ajan tekemään parannusta.
Vaimojen pitäisi olla tässä mukana. - Juuri näin.
Minulla on 13-vuotias poika.
Muistan myös erään kipeän kokemuksen.
Vaimoni kertoi minulle, kuinka poika kysyi eräänä iltana: -
"Onko isä taas pois kotoa?"
Kaikki ne pakolliset tehtävät tulevat aina viime hetkellä.
Olen itse ottanut liikaa tehtäviä.
Myös kotona ollessa huomaan, että minulla ei ole aikaa pojalleni.
Ei siihen ole muuta ratkaisua, -
kuin tehdä muutoksia ja löytää se aika.
Pitää mennä mukaan, tehdä asioita yhdessä.
Meillä on paljon yhteistä tekemistä.
Välillä pelaamme ulkona jalkapalloa -
tai katsomme hauskoja kotivideoita.
Kuuntelen, mitä hänellä on sanottavaa.
Ja näen, kuinka lapsi puhkeaa kukkaan.
Vaimon kanssa sama juttu.
Ei ole oikotietä onneen, pitää ottaa itse vastuu.
Välillä täytyy yliviivata asioita.
Muusikkona olen vähän boheemi.
Minulle on hyvin vaikeaa elää tietyn budjetin mukaan -
tai tehdä tarkkoja aikatauluja.
Se tuntuu ahdistavalta.
Mutta jos et ollenkaan suunnittele ajankäyttöäsi, -
se kaikki kostautuu myöhemmin.
Vaikka yhdessä vietettyä aikaa ei olisi paljon, se vaikuttaa.
Tyttäreni on jo aikuinen, mutta kun hän oli teini, -
pidimme yhdessä kahvila-iltoja.
Kävelimme Tallinnan vanhassa kaupungissa, -
istuimme kahviloissa.
Meillä molemmilla on hyviä muistoja niistä illoista.
Ne illat yhdistivät meitä ja eheyttivät.
Meego Remmel on sanonut jotain hyvin yksinkertaista:
meidän täytyy kiinnostua siitä, mitä lapsemme tekevät.
Vaikka en ymmärtäisi sitä tai pitäisi mitenkään tärkeänä.
Kun minä kiinnostun hänen asioistaan, -
myös hän kuuntelee minua, kun puhun tärkeistä asioista.
Perheestä ja hengellisestä palvelutyöstä...
On kirkkoja, joissa vaaditaan, että pappi on naimaton.
Siihen on omat syynsä.
Voimmeko väittää, että perhe on este -
Jumalan palvelemisessa?
Miten voin antaa 100% perheelleni ja sen hyvinvoinnille -
ja samalla olla 100% palvelutyössä?
Uskon, että Jumala haluaa, että palvelutyömme on hedelmällinen -
ja myös perhe-elämämme siunattu.
Puhuit tärkeysjärjestyksestä Jumala, perhe, palvelutyö.
Aiemmin tuo lista vihastutti minua.
Omasta mielestäni palvelin Jumalaa.
Se tarkoitti ajamista johonkin kokoukseen.
Siihen meni koko ilta, päivä tai jopa viikonloppu.
Jouduin valitsemaan sen perheeni sijasta.
Pidämme sitä ihan normaalina, että on arkityö yhdeksästä viiteen -
ja viikonloppu on perhe-aikaa.
Mutta jos olet palvelutyössä, siihenkin menee aikaa.
Ja Jumalan pitää olla esisijalla.
Kuitenkin valitset palvelutyön perheesi sijasta.
Uskon silti, että jos aika Jumala kanssa on oikeasti esisijalla, -
Hän auttaa löytämään tasapainon tässä asiassa.
Eräs kuuluisa saarnamies matkusti ympäri Amerikkaa ja Eurooppaa -
erään toisen puhujan kanssa.
Hänen perheellään oli kaikki hyvin, -
mutta hän tunsi, että matkustaminen ryösti hänen ja Jumalan yhteistä aikaa.
Hän matkusti ympäriinsä, mutta tunsi vain tyhjenevänsä.
Hän huomasi, ettei ehdi enää viettää aikaa Jumalan kanssa.
Joten hän päätti lopettaa.
Hän löysi taas rauhan ja luottamuksen Jumalaan.
Hän pystyi viettämään enemmän aikaa perheen kanssa.
Pikkuhiljaa palvelutyö tuli mukaan kuvioihin.
Eli vaikka tuo järjestys ei ole peräisin Raamatusta, -
se on silti toimiva.
Olen omassa elämässäni nähnyt, että jos Jumala ei ole esisijalla, -
vaikeat luonteenpiirteeni saavat minusta otteen.
Siitä kärsii taas perhe.
Seurakunnassa voin soittaa kitaraa ja hymyillä, -
mutta vaimo tietää parhaiten, millainen todella olen.
Kaikki alkaa Jumalasta, se tuo rauhan sisimpään.
Sitten tulee perhe ja siitä kasvaa palvelutyö.
Oletko kuullut bändistä nimeltä Newsboys?
Heillä vaihtui vuosia sitten solisti.
Hiljattain kuulin haastattelun, joka oli tehty entisestä solistista.
Hän kertoi, miksi oli lähtenyt bändistä.
Maailmankuuluisa ylistysbändi - koko vuosi on täyteen buukattu.
Se tarkoittaa matkustamista, vähemmän aikaa perheen kanssa.
Hän oli osa hengellistä palvelutyötä, pelastamassa maailmaa.
Mutta hänen perheensä oli rikki.
Voimme hyvin laittaa itsemme hänen kenkiinsä.
Teet sitä, mitä rakastat, Jumala siunaa työsi.
Ja sinun täytyy valita - perhe vai palvelutyö?
Kiitän Jumalaa, että mies päätti valita perheen.
Hän palasi perheensä pariin ja Jumala alkoi eheyttää.
Siinä sivussa hän pääsi aloittamaan soololaulajan uraa.
Jumalalta saatu musikaalinen lahja pääsi siitä huolimatta käyttöön.
Tuon toisen esimerkin -
pastorista, jolla oli vaikeuksia aviopuolison kanssa.
Heidän suhteensa kylmeni.
Hänen piti myös valita.
Sivulta katsottuna voimme sanoa, -
että on kuin luovuttaisi saatanalle, astua alas pastorin paikalta.
Monet eivät ymmärtäneet, miksi hän lopetti pastorina.
He sanoivat, että hän hautaa lahjansa.
Mutta hän vastasi:
"Jos avioliittoni tuhoutuu pastorin ammattini takia, -
joudun kuitenkin lopettamaan. Silloin kadotan perheen ja ammatin.
Luovun pastorin paikasta, pelastaakseni perheeni."
Kiitos Jumalalle, perhe eheytyi.
Nykyään hän palvelee toisella paikalla ja on onnellinen.
Meidän pitää joskus tehdä vaikeita valintoja.
Muille se voi näyttää jopa luovuttamiselta.
Miehet varsinkin suhtautuvat halveksivasti: -
"Teit sen vaimon takia? Mutta sinähän olet perheen pää!"
Esitän sinulle tämän kysymyksen.
Miksi meidän on helppo sanoa "kyllä" kaikille muille paitsi omalle perheelle?
Esimerkiksi, minulla on konsertti tulossa.
Perheessä tapahtuu jotain ikävää ja konsertti pitäisi perua.
Mutta konserttia on jo mainostettu.
Enhän minä voi pettää niin monia ihmisiä.
Valitsen siis konsertin, koska on vaikeampi valita perhe.
Miksi näin on?
Haluan kysyä samaa sinulta, sillä taidan jäädä vastauksen velkaa.
Mietin, onko minulla ollut samanlaisia tilanteita.
On varmasti.
Vaimoni on myös sanonut, että kun pitää valita, -
valitsen mieluummin toisten auttamisen ja perhe jää viimeiseksi.
Väitän hänelle tietysti vastaan. - Se osuu arkaan paikkaan.
Mutta minä haluan huolehtia, käyn ihan nopeasti vaan siellä.
Tekee mieli loukkaantua: "Miten voit sanoa noin?"
En osaa sanoa, miksi se on niin.
Ehkä olemme tottuneita siihen, että perhe on koko ajan olemassa.
Kyllähän minä tulen yöksi kotiin.
Minulla menee vain pari tuntia, kolme tuntia, viisi tuntia.
Tuntuu siltä, että olet koko ajan perheen luona -
ja muut asiat vievät vain hetken.
Mutta ne pienet hetket on otettu siitä vapaasta ajasta, -
minkä voisimme viettää perheen kanssa.
Jos nyt kysyisit tätä samaa minulta, -
niin minulla on vastaus valmiina.
Olen miettinyt, että näissä tilanteissa -
ulkopuolelta katsojia on paljon enemmän.
Vaikka emme oikeastaan vastaa ihmisille, -
haluamme silti, että ulkokuori kiiltää.
Kukaan ei halua näyttää pahalta.
Ne hyvät tai huonot valinnat, mitä teemme perheen sisällä, -
niistä tietää vain oma perhe eli pienempi ympyrä.
Mutta toivon, että Jumala kasvattaa meitä kaikkia, -
että näkisimme selvemmin, mitä päätämme valita.
Sanoit, että perheeseen on helppo tottua.
Se on vääränlainen tottumus, itsestäänselvyys.
Mutta yksikään asia ei oikeasti toimi, jos siihen ei sijoita mitään.
Suhde aviopuolisoon, lapsiin.
Isinä ja aviopuolisoina opimme niin kauan, kuin elämme.
Uskon, että vielä 70-vuotiaina meillä on jotain opittavaa siitä, -
miten ilostuttaa omaa puolisoa.
Meidän tulee olla valmiita oppimaan uutta.
Välillä se sattuu.
Vuonna 2012 päätimme perheeni kanssa, -
että kun teemme musiikkia, teemme sitä kaikki yhdessä.
Meillä on perheyhtye, matkustamme ympäri Viroa.
Olemme siunattuja.
Konserteissa tai ihan vaan perheen kesken, -
Jumala on näyttänyt minulle, miten erityistä se on.
Minulla on aviopuoliso ja lapset, me rakastamme toisiamme.
Nykypäivän yhteiskunnassa se ei aina ole niin.
Se on jotain, mitä pitää arvostaa -
ja siihen kannattaa investoida.
Haluan vielä sanoa jotain lopetukseksi.
Kerran mietiskelin tätä asiaa ja päätin lähettää vaimolleni viestin: -
Rakastan sinua.
Koska minulla ei ollut tapana lähetellä sellaisia viestejä, -
hän vastasi sarkastisesti: Lähetitkö tämän väärään numeroon?
Sillä hän tarkoitti, että voisin sanoa niin useammin.
Se sattui vähän.
Mutta se muistutti siitä, missä kohtaa olemme.
Voimme aloittaa helpoista pikkujutuista, -
jos olemme ajautuneet tilanteeseen, jossa suhde on päässyt kylmenemään.
Haluamme Andruksen kanssa sanoa katsojillemme ja vaimoillemme:
tarkoituksemme ei ole puhua pelkkiä tyhjiä sanoja.
Haluamme kasvaa ja antaa Jumalan kasvattaa.
Rakas katsoja, toivon todella, että Jumala on koskettanut sydäntäsi.
Ehkä olet tilanteessa, jossa jotain on mennyt rikki.
Jumala on eheyttäjä ja rakentaja.
Hän on ihmeiden Jumala.
Hän haluaa parasta sinulle, perheellesi ja palvelutyöllesi.
Mutta se paras tulee esille vasta kun asiat ovat oikeassa järjestyksessä.
Olkaa siunattuja! Rakastakaa toisianne!
Suomennos: Sanna Pitko