VIRON PASTORIT AREENALLA
Tervetuloa ohjelmaan!
Minä olen Timo Lige, Kärdlan kaupungista Hiidenmaalta.
Täällä kanssani on Andrus Lukas, ylistyksenjohtaja ja muusikko.
Musiikki ja ylistyksenjohtaminen liittyy vahvasti meihin molempiin, -
joten ohjelmamme nimi voisi hyvin olla "Ylistyksenjohtajat areenalla".
Jatkamme tänään viime kerralla aloitettua keskustelua ylistyksestä.
Toivon sydämestäni, -
että ajatukset, joita täällä Andruksen kanssa jaamme, -
voisivat puhutella meitä kaikkia. Mikä on ylistyksen tarkoitus?
Millaista ylistykseni on?
Mitä se, mitä itse pidän ylistyksenä, tarkoittaa Jumalalle?
Onko se myös Hänelle tärkeää?
Luetaan aluksi Raamatusta eräs Psalmi.
Olen kuullut Andrusta siteeraamassa tätä psalmia usein -
erilaisissa ylistyskokouksissa.
Psalmi 150, ylistäjän psalmi.
Otsikko on: Ylistäkää Herraa, koko luomakunta!
"Halleluja! Ylistäkää Jumalaa Hänen pyhäkössään, -
ylistäkää Häntä taivaan mahtavissa holveissa!
Ylistäkää Häntä, Hänen väkeviä tekojaan, -
ylistäkää Häntä, Hän on suuri! Ylistäkää Häntä raikuvin torvin, -
ylistäkää Häntä harppua ja lyyraa soittaen!
Ylistäkää Häntä tanssien ja rumpua lyöden, -
ylistäkää Häntä luuttua ja huilua soittaen!
Ylistäkää Häntä symbaalien helinällä, -
ylistäkää Häntä riemukkain symbaalein!"
Ja tähän viimeiseen jakeeseen loppuu koko Psalmien kirja: -
"Kaikki te, joissa on elämän henkäys, ylistäkää Herraa! Halleluja!"
Kaikki, joissa on elämän henkäys, ylistäkää Herraa!
Voisitko tehdä pienen yhteenvedon tästä psalmista, Andrus?
Mistä se sinulle kertoo?
Se on ylin kutsu ylistykseen ja palvontaan.
Ensinnäkin kaikilla mahdollisilla soittimilla, mitä silloin käytettiin.
Kiittäkää Jumalaa kaikilla niillä, -
kaikki, joissa on elämän henkäys.
Eräs englanninkielinen raamatunkäännös sanoo, -
että kenellä on vähänkin elämää jäljellä, kiittäköön Herraa.
Tässä vaiheessa voidaan tarkistaa, -
tuleeko omasta tai kaverin suusta se elämän henkäys, -
ja jos tulee, niin sinun kuuluu ylistää Jumalaa!
Ylistys.
Yritetään käyttää mielikuvitustamme.
Ylistys - mitä se tuo ihmisille mieleen?
Niille ihmisille, jotka eivät käy kirkossa -
ja eivät ehkä tunne näitä hengellisiä termejä.
Mitä sana ylistys tuo ihmisille mieleen?
Se sana ei välttämättä kuulu jokapäiväiseen sanavarastoomme.
Ehkä vielä sana "kiittää" - olet hyvä työntekijä, kiitän sinua.
Mutta ylistys on sana, jota maailman ihmiset eivät käytä.
Ainakin viron kielessä se on näin.
Niinkuin sanoit, meille sana tuo mieleen Jumalan, -
mutta ei-uskovat eivät taida käyttää koko sanaa.
Jos lehtiartikkelissa kerrotaan jostain henkilöstä liian paljon hyvää, -
sitä voi ehkä kutsua ylistykseksi (palvonnaksi).
Se on melkein kielteinen tarkoitus. Minulla on tästä kertomus.
Englanniksi on sana "worship" eli palvonta (viroksi: kumarrus).
Eräs lapsi tuli kerran pyhäkoulusta kotiin.
Äiti kysyi häneltä, mistä pyhäkoulussa puhuttiin.
Lapsi miettii pitkään ja vastaa:
"Jostain taivuttamisesta siellä taidettiin puhua."
Hän siis tarkoitti kumartamista eli palvontaa.
Lapselle jäi mieleen, että se tarkoittaa taivuttamista.
Ilmeisesti emme tarkoita Jumalan palvonnalla -
jotain tiettyä asentoa.
Haluamme tänään painottaa sitä, että kaikki, joilla on elämän henkäys, -
kaikki, jotka tunnemme Jumalan, meidän kuuluu ylistää Häntä.
Ylistys ei kuulu ainoastaan ylistyksenjohtajille, -
tai niille, joilla on mahtava lauluääni.
Välillä käsityksemme ylistyksestä on liian ahdas.
Jumala voi avartaa sitä.
Ylistys on palaute Jumalalle siitä, mitä Hän on meihin laittanut.
Sitä, mitä Jumala on ihmisille antanut, on paljon!
Meillä on vaara mukautua, halu olla samanlaisia.
Mutta Jumala on luonut meidät täysin erilaisiksi.
Se, minkä Jumala on laittanut sinuun, Andrus, -
voin yrittää kopioida sitä, mutta ei siitä tule mitään.
Ja mitä Jumala on laittanut minuun, -
kukaan muu ei pysty tuomaan sitä esiin samalla tavalla.
Tätä olen oppinut ylistyksenjohtajana ja kristittynä.
Aina välillä kamppailen ala-arvoisuuden kanssa.
Enhän minä... Ei minulla ole mitään annettavaa...
Minut kutsuttiin raamattukoulun tunnille opettamaan ylistyksestä.
Ensimmäinen ajatukseni oli: "Enhän minä. Laulaa vielä voisin..."
Mutta se, mitä olen itse kokenut, ei kukaan muu voi jakaa sitä niin.
Sinun palasi on olennainen osa Jumalan seurakuntaa.
Tämä pätee myös sinuun, rakas katsoja.
Ehket ole samaa mieltä.
Viroksi sanotaan, että joku on lahjaton.
Raamattu kertoo viidestä, kolmesta ja yhdestä talentista.
Mutta minä olen se yksi, jolle Jumala ei ole antanut yhtäkään.
Ei se ole niin. Kaikilla on jotain.
Tehtävämme elämässä on löytää se tapa, -
millä kunnioittaa Jumalaa.
Mikä on se minun erityinen osani?
Ei sen pidä olla mitään suurta, mutta se on Jumalalle suuri asia.
Se osa, jonka saat antaa Jumalan käyttöön.
Jos puhutaan ylistyksestä kuin musiikista kokouksien yhteydessä, -
on ihmisiä, jotka sanovat: "Kitara on liian kovalla!"
"Liian nopea kappale!" "Liian uninen urkusoolo!"
Musiikillisesti on paljon erilaisia tyylejä.
"Eihän kantrilauluilla voi ylistää Jumalaa!"
En voi laittaa itseäni Jumalan asemaan, -
mutta luulen, että Jumalalle se ei ole ongelma, -
millä tyylillä ylistetään.
Monet asiat ovat tärkeitä Jumalalle.
Uskon, että yksi niistä on se, että ylistys on vilpitöntä.
Mitä se sinulle tarkoittaa?
Miten voimme tuoda Jumalalle vilpittömän ylistyksemme?
Ylistyksenjohtajana ja ihan tavallisena ihmisenä...
Vastaus on olla rehellinen ja vilpitön!
Jeesus kertoi meille Taivaan Isästä, -
verraten Häntä maalliseen isään.
Maalliset isät antavat lapsilleen hyviä anteja, -
kuinka paljon enemmän sitten Taivaan Isä!
Jos meidän kuvamme Isästä on hyvä ja oikea, -
Hän rakastaa ja välittää meistä, mutta on samalla pyhä.
Oikea kuva Isästä luo oikean tunteen.
Eli haluamme kiittää ja ylistää.
Jos puhutaan vanhempien ja lasten välisistä suhteista...
Teologit ovat tehneet tutkimuksia, joissa tulee ilmi, -
että perheissä, missä lapsella on hyvä suhde vanhempaan, -
lapsella muodostuu myös hyvä suhde Jumalaan.
Hän on saanut kotoa hyvän esimerkin.
Uskon, että rehellisyys ja vilpittömyys tulee siitä, -
että on oikea kuva Jumalasta.
Jumalan Sana sanoo, että Hän on rakastava Isä.
Kaikki isät haluavat lapsilleen parasta, -
kuinka paljon enemmän siis Hän.
Jos meillä on tällainen kuva Jumalasta, se on hyvä perusta.
Se antaa halun ylistää, sillä Hän on niin hyvä.
Sanot Hänelle työkiireiden keskellä: "Kiitos, että rakastat minua!"
Sellaista on vilpitön ja rehellinen ylistys.
Ja se on kaiken avain.
Puhuimme erään hyvän ystäväni kanssa -
Psalmin 48 mukaan tehdystä laulusta -
"Niin kuin peura halajaa..."
Ja hän sanoi: "En voi laulaa sitä laulua.
Laulussa on liian suuret sanat.
Laulan niitä sanoja, mutta elämässäni se ei ole niin.
Teen elämässäni erilaisia valintoja, pidän eri asioita tärkeinä.
En pysty laulamaan sitä."
Kunnioitan ihmisissä rehellisyyttä, sitä että vältellään ulkokultaisuutta.
Mutta toisaalta, uskon että vihollinen voi myös käyttää sitä.
Kukaan meistä ei ole täydellinen.
Kenenkään omistautuminen ei ole sataprosenttista.
Pitäisikö meidän siis jättää ylistyksestä pois kaikki laulut, -
joissa sanotaan: Jeesus rakastan Sinua päivä päivältä enemmän!
Miten löydämme tasapainon tässä asiassa?
Ettemme tuntisi epäaitoutta, mutta pystyisimme laulamaan.
Kerron, kuinka olen itse kokenut, -
miten vihollinen käyttää hyväkseen haluani olla aito ja vilpitön.
Hän sanoo: "Älä laula niitä lauluja. Älä palvele, koska et ole täydellinen."
"Älä ylistä. Älä rukoile. Älä mene kokouksiin."
"Katso nyt itseäsi!"
Olin kerran matkalla Saarenmaalle ylistämään ja jakamaan Sanaa.
Autolla ajaessani tunsin olevani täysin riittämätön.
Olin vihainen itselleni.
Tunsin olevani viimeinen ihminen, joka voisi ylistää ihmisten edessä.
Olin liannut itseni.
Ja kuulin vihollisen sanovan: "Minne olet menossa?"
"Käänny ympäri ja älä mene sinne."
"Jos menet, olet kaksinaamainen."
Mietin itsekin, että onpas tämä noloa.
Mutta sitten mietin, että jos en löydä muuta syytä, -
miksi mennä palvelemaan, -
niin teen sen sinun takiasi, paholainen!
Paholaisen tahto ei saa mennä läpi minun elämässäni.
Hänen tahtonsa on, että olemme näkymättömiä, -
emme tee mitään, emme ylistä Jumalaa.
Luulisimme, ettemme ole tarpeeksi hyviä.
Luulen, että joskus pitää näyttää paholaiselle, -
missä hänen paikkansa on.
En tarkoita, että siinä tilanteessa unohdin väärät tekoni.
Siinä hetkessä kaduin syntejäni Jumalan edessä.
Rukoilin, että Jeesuksen veri puhdistaisi minut, jotta voin palvella.
Olen keskeneräinen, mutta Jeesuksen veren kautta puhdas.
Olen kokenut samaa ylistyksessä.
Laulan: "Jeesus, rakastan Sinua, olet minulle rakkain!"
Ja sitten muistan jonkun väärän valinnan.
Olen ratkaissut tämän asian näin:
Haluan laulaa näitä lauluja ylistyksessä.
Mutta usein sitä tehdessäni minun täytyy katua syntejäni.
Myönnän olevani keskeneräinen, mutta kaipaan Sinua, Jeesus!
Kun ylistyslauluissa lauletaan: "Elän Sulle päivittäin..."
Se laittaa ajattelemaan, onko todella niin.
Kun ihminen tulee uskoon, hänessä on vilpitön kaipuu.
Me kaikki teemme virheitä, jopa pastorit.
Silti meillä kaikilla on sisimmässä suuri kaipuu.
Jumala näkee sen kaipuun.
Hän näkee, miten epäonnistumme.
Hän näkee heikkoutemme.
Raamattu sanoo, että ajatuksemme ja sydämen kaipuut tulevat esille.
Ja loppuosassa sanotaan, että saamme kiitoksen Jumalalta.
Eli ehkä olet ollut vaikka työmatkalla, -
ja kuiskannut Jumalan puoleen: -
"Kaipaan tuntea sinua, mutten ole viettänyt kanssasi aikaa.
Haluan vain tuntea sinut!"
Uskon, että Jumalaa koskettavat sellaiset hiljaiset kuiskaukset.
Hän näkee sydäntemme kaipuun, Raamattu sanoo niin.
Olemme kaikki kuullet lauluja, jotka ovat täynnä intohimoa.
Ihan vaikka radiosta.
Käänsin viron kielelle erään Bryan Adamsin kappaleen.
Todella kaunis kappale.
Ajattelin jopa, että se sopisi ylistyslauluksi.
Muutama sana pitäisi muuttaa, niin se olisi kaunis ylistyskappale.
Siitä, kuinka rakastan Jumalaa ihan täysillä -
ja olen valmis jopa kuolemaan rakkauden tähden.
Suuria sanoja.
Mutta uskon, että kun todella rakastamme Jumalaa, tunnemme niin.
On paljon tällaisia intohimoisia kappaleita.
Ja niitä myös esitetään todella voimallisesti.
Tässä valossa mietin, miten me välillä ylistämme Jumalaa.
Kuinka palavaa se loppujen lopuksi on?
Yritetään taas ajatella laajemmin.
Kun herään aamulla, avaan ikkunaverhot.
Mitä minun sisältäni nousee?
Kiitos Jumala! Olet antanut minulle ihanan päivän!
Vieläkin rakastat minua!
Kiitos Sinulle, olet minulle niin rakas!
Haluan kirjoittaa sinulle runon!
Haluan laulaa Sinulle laulun, tanssia Sinulle tanssin!
Tässä on pensselini, ohjaa kättäni, Jumala!
Haluan antaa Sinulle parhaani, ylistää Sinua sillä!
Vai onko ylistys rutiininomaista laulujen laulamista?
Minussa nousee aina halu parannuksentekoon, -
kun näen, miten intohimoisesti maailmassa toimitaan.
Kuinka paljon enemmän -
on Jumalan lapsilla syytä elää Hänelle intohimoisesti?
Andrus, oletko sinä intohimoinen ihminen?
Varmasti olen.
On erilaisia asioita, jotka innostavat ihmisiä.
Maailmassa näemme intohimoisia suhteita.
Jumala taas tuntuu kovin kaukaiselta.
Ihmiset eivät ehkä osaa suhtautua Häneen intohimoisesti.
Kuningas Daavid on kirjoittanut paljon lauluja.
Hän oli Jumalan sydämen mukainen mies.
En tiedä, kertoiko Jumala etukäteen, että hänestä tulee kuningas.
Daavid oli hyvin tyytyväinen ollessaan paimenpoika.
Sitten tuli profeetta ja voiteli hänet kuninkaaksi.
Hänen elämänsä ja laulunsa ovat täynnä Jumalan kaipuuta.
Psalmi 27 sanotaan: "Vain yhtä kaipaan..."
Näin sanoo kuningas, jolla oli kaikkea.
Hän kaipasi vain yhtä: Viettää aikaa Jumalan kanssa.
Toinen samanlainen kirja on Korkeaveisu.
Suosittelen lukemaan sitä ja rukoilemaan sen jakeita.
Se rikastuttaa.
Voit sanoa Jumalalle: "En vielä tunne samaa intohimoa, -
mutta haluan keskustella kanssasi kuin sulhanen ja morsian."
Jumalan Sana todella on kuin suukko sydämillemme.
Olet voinut kokea, kuinka Raamatun Sana -
osuu niin kohdalle, että tekee mieli itkeä tai nauraa.
Korkeaveisussa morsian sanoo sulhaselle: -
"Ota minua kädestä! Vie minut taloosi, huoneeseesi!"
Siellä on paljon jakeita, -
jotka rikastuttavat hengellistä elämäämme.
Korkeaveisu on kirjoitettu miehen ja naisen välisestä rakkaudesta, -
mutta voimme myös soveltaa sen seurakunnan ja Jeesuksen suhteessa.
Ennen minulla oli vaikeuksia tämän asian kanssa.
Miten niin seurakunta on morsian? Minähän olen mies!
Miten Jeesus voi kutsua seurakuntaa morsiameksi?
Ja sitten ymmärsin, -
että Hän vertaa meitä kaikkein kauneimpaan suhteeseen.
Avioliittoon, jossa mies ja nainen solmivat ikuisen liiton.
Jumalasta löytyy paljon intohimoa. Etsitään sitä!
Minua on viime aikoina puhutellut eräs kappale.
City Harmonic nimisen bändin esittämä häälaulu.
Se on laulu Jumalan Pojasta, joka antoi elämänsä minun edestäni.
Laulun lopussa sulhanen ja morsian ovat kristallimeren rannalla.
Sitten kysytään: Kuolema, missä on voittosi? Missä pistimesi?
Seison tässä ja laulan: "Pyhä, pyhä, pyhä on Herra!"
Minusta se on mahtava kuvaus.
Jeesus on tehnyt edestämme jotain sellaista, -
mitä kuolema ei voi voittaa.
Jos seisomme sen edestä, mitä Jumala on tehnyt, -
ylistämme Häntä, -
kuolema ei voi enää koskea minuun.
Kuulun Hänelle, joka on maksanut hinnan.
Haluan lopuksi lukea pari jaetta Raamatusta.
Roomalaiskirjeen luvuista 11 ja 12.
"Hänestä, hänen kauttaan ja häneen on kaikki.
Hänen on kunnia ikuisesti. Aamen.
Jumalan armahtavaan laupeuteen vedoten kehotan teitä, veljet: -
Antakaa koko elämänne pyhäksi ja eläväksi, -
Jumalalle mieluisaksi uhriksi.
Näin te palvelette Jumalaa järjellisellä tavalla."
Palvelemme eli ylistämme.
Rakas katsoja, juuri tätä kaipaan omassa elämässäni.
Toivon, että meillä kaikilla voisi olla tällainen suhde Jumalaan.
Olemme valmiita uhraamaan kaiken.
Olemme valmiita maksamaan mitä tahansa hintaa.
Palvellaksemme Jumalaa, kuuluaksemme Hänelle, -
ollaksemme Hänelle mieliksi.
Jeesus kertoi vertauksen miehestä, joka löysi pellolta aarteen.
Hän hautasi aarteen uudelleen ja teki jotain järjetöntä.
Hän myi koko omaisuutensa, luopui kaikesta.
Sitten hän osti sen pellon, josta oli löytänyt aarteen.
Niin hän sai aarteen itselleen.
Jumala, anna katsojille uusi ilmestys -
siitä aarteesta, joka on Jeesus Kristus.
Silloin luovumme kaikesta turhasta -
ja meissä nousee ylistys Hänelle joka sen ansaitsee.
Olkaa siunattuja, rakkaat katsojat!
Suomennos: Sanna Pitko