PASTORIT AREENALLA 1/4
Tervetuloa ohjelmaan! Nimeni on Enno Tuulik.
Toimin Hiidenmaalla kolmen pienen seurakunnan paimenena.
Tervetuloa Jeesus Kristuksen rakastajat, -
sisaret ja veljet Kristuksessa sekä kaikki muutkin ystävät!
Tänään sydämelläni on kanssanne jaettavaksi -
Jumalan Sanaa Johanneksen evankeliumin 21 luvusta.
Siinä Jeesus ylösnousemuksensa jälkeen kysyy Pietarilta -
kolmesti, että rakastatko sinä minua?
Valitsin tämän kohdan siksi, koska se on itselleni kovin rakas.
45 vuotta sitten nuorena ihmisenä -
etsin rauhaa.
En ollut vielä pelastettu.
Vartuin ateistisessa yhteiskunnassa, jolloin -
koulussa ei opetettu mitään uskontoon viittaavaa.
Kaikki uskonnollisuus Raamatun lukemisesta -
joulukirkossa käymiseen oli kiellettyä.
Elämäntietäni johdatti kaipaus ymmärtää elämän tarkoitusta.
Nuorukaisen silmin nähtynä maailmassa ei ollut montaa -
syvällistä määränpäätä elämälle.
En voi sanoa, ettenkö tuolloin 23 -vuotiaana olisi nähnyt -
maailmassa paljon kauniita asioita.
Niistä huolimatta aina syvällisemmin ajatellessani -
jäin kaipaamaan jotain suurempaa, todenpaa ja tärkeämpää kuin -
mitä tämä maailma kykenee tarjoamaan.
Etsikkoaikanani olin hyvin rauhaton.
Nuorukaisena katsoin etsien elokuvia pikkuruisesta -
televisiosta, jollaisia ne tuohon aikaan olivat.
Levottomasti etsin tarkoitustani.
Muistan, miten uskova äitini kehoitti minua rukoilemaan -
Jeesusta ollessani vasta neljä vuotta vanha.
Pikkulapsen tavoin kysyin, että voinko odottaa ensilumen tuloon?
Elettiin marraskuun alkua vuonna 1949.
Koko syksy oli ollut harmaa ja sateinen.
Oikeastaan koko vuosi oli ollut synkkä.
Maaliskuussa oli toimeenpantu kyydityksiä, jolloin -
tuhannet virolaiset vietiin Venäjälle.
Hiidenmaalta vietiin yli 250 ihmistä.
Tuo oli vaikeaa ja raskasta aikaa.
Kyselin äidiltä, että milloin alkaa sataa lunta?
Äiti vain kehoitti rukoilemaan Jeesusta.
Lapsen lailla otin kehoituksesta vaarin ja illan tullen rukoilin.
Aamulla maan peitti kaunis, paksu ja valkea lumihanki.
Tämä todisti minulle, että Jumala on olemassa.
Siksi en ole koskaan voinut kieltää Hänen olemassaoloaan.
Myöhemmin noin 15 -vuotiaana koululaisena -
ylpeästi sanoin pärjääväni ilman Jumalaa.
Syvällä sydämessäni tiesin, ettei asia oli niin.
Etsikkoaikani lopulla päädyin kirkkoon.
Olin juuri kotiutunut kolme vuotisesta asepalveluksesta, -
jonka suoritin Baltian laivastossa punalipun alla Latviassa.
Jo Riikassa olin käynyt monissa kirkoissa.
25. helmikuuta 1968 Tallinnan baptistien kirkossa -
kuoron vuosijuhlapäivän iltajumalanpalveluksessa -
hämmästyksekseni Jumala puhutteli minua henkilökohtaisesti.
Kuulin Hänen kutsunsa selkeästi.
"Nuorimies, valitsetko kapean tien ikuiseen elämään vai -
lavean tien ikuiseen kadotukseen?"
Seisoin ypöyksin ja tie avautui eteeni.
Mielessäni oli vain yksi kysymys: valitsenko vai enkö valitse?
Ihmislapsihan pelästyy Jumala puhutellessa häntä.
Tuona iltana en valinnut mitään, vaan pakenin ulos kirkosta.
Maanantai aamulla lähdin kotisaarelleni Hiidenmaalle.
Samana iltana tunsin vahvasti miten syntinen olenkaan.
Joutuisin ikuiseen kadotukseen.
Tiistaina 27. helmikuuta 1968 totesin vanhemmalle uskovalle -
vuokraemännälleni, että ilmeisesti minun täytyisi nyt rukoilla.
En osannut rukoilla lapsuuden rukoustani kummemmin.
Jumalan sana oli vierasta enkä ollut koskaan lukenut Raamattua.
Vasta myöhemmin löysin Raamatun ja sen opetukset.
Tuona iltana rukoilin vanhempien sisarten rukousringissä.
Silloin pyysin itkien ensimmäistä kertaa Jeesukselta, -
että Hän antaisi syntini anteeksi.
Jeesus sanoi sydämelleni: "Rauha!"
Minulle rakkaaksi tulleessa Roomalaiskirjeen 5:1 sanotaan:
Koska me siis olemme uskosta van- hurskaiksi tulleet, niin meillä -
on rauha Jumalan kanssa meidän Her- ramme Jeesuksen Kristuksen kautta.
En voi ansaita Jumalan rakkautta tekojeni tai kykyjeni kautta, -
vaan Hän rakastaa minua tällaisena.
Tämän käsittäminen oli tieni Jumalan valtakuntaan.
En voi sanoa kaiken olleen selvää tai hyvin tämän jälkeen.
Vaikeroin kuin uskova vauva.
Taistelin kiusauksia vastaan ja tunsin suurta vetovoimaa maailmaan.
Etsin kauan ja kaikkialta elämän tarkoitusta, -
etsin sitä jopa urheilusta.
Myöhäissyksyllä vuonna 1969 aloimme rukoilla ja etsiä Jumalaa -
pienessä nuorisoryhmässä Hiidenmaalla.
Etsintä kulminoitui illalla 6.6.1970 kokemukseen -
Pyhän Hengen kasteesta.
Jumalan voima laskeutui taivaista.
Koin Jumalan antavan voimaa todistaa, -
Hän muutti hartauselämääni ja antoi minulle ihmeellisen ilon.
Ilo oli niin ylitsepursuavaa, etten kyennyt peittelemään sitä.
Työtoverini kyselivät, että mitä on tapahtunut, -
koska olin muuttunut täysin toisenlaiseksi.
Kerroin tämän Jumalan kunniaksi.
Hämmästyksekseni Jumala alkoi johdattaa minua selkeästi.
Aiheenamme onkin tänään Jumalan kutsun kuuleminen.
Uskon, kuten eräs naisjulistaja on sanonut -
että taivaassa on olemassa jokaiselle oma suunnitelmansa.
Siellä ei ole paniikkia, ei pinnallisuutta eikä levottomuutta.
Nämä suunnitelmat alkavat toteutua elämässä vasta, kun -
maailman ihminen on valmis kuuntelemaan Jumalaa.
Vasta, kun olemme valmiita toteuttamaan Hänen tahtonsa.
Jumala puhuu meille Pyhän Henkensä, rukouksen ja Raamatun kautta.
Joskus Hän puhuu laulun välityksellä.
Hänellä on ihmeellinen kyky koskettaa ihmissydäntä.
Todellakin, Jumala alkoi johdattaa elämääni.
Rukoillessani vuoden 1970 syksyllä -
tahdoin noudattaa Jeesuksen opetuksia -
Taivasten valtakunnan edistämiseksi.
Koin sen olevan tärkeintä elämässä.
Maallisessa työssäni toimin kuljetusliikkeen työpajalla.
Ensin mestarina ja myöhemmin minut ylennettiin työnjohtajaksi.
Kaipasin Jumalan läheisyyteen.
Hämmästyksekseni rukoushetkellä sydämeni täytti voimakas tunne, -
että nyt 26-vuotiaana minun tulisi avioitua.
Mutta eihän minulla ollut morsiantakaan!
En tiennyt kenen kanssa avioitua tai mistä hänet löytäisin.
Eteeni sattui eräs latvialainen neito.
Vuonna 1967 palvelusaikani lopulla olimme -
tutustuneet ohimennen Riikassa.
Emme pitäneet yhteyttä toisiimme.
Piruta oli tullut elokuussa 1967 uskoon ja Jumala johdatti
suhdettamme niin, että juuri eilen vietimme 40-vuotis hääpäiväämme.
Meillä on kuusi upeata lasta.
Lapsenlapsiakin on jo viisi.
Olemme hyvin kiitollisia.
Kerron tämän siksi, että nuorena isänä marraskuussa 1973 -
sain kutsun lähteä edistämään Taivasten valtakuntaa.
Kutsu tuli Hiidenmaan baptisti- seurakunnan puolesta.
Nuorena miehenä vastasin, että enhän minä osaa enkä tiedä mitään.
En kokenut itseäni kyllin valmiiksi paimenen työhön, -
sillä pidin raamatun- tuntemustanikin puutteellisena.
Kieltäydyin siksi toimesta.
Aloite oli tullut ihmisiltä käsin ja siihen vastasin "Ei, en lähde".
Tunsin helpotusta, kun minua kehoitettiin rukoilemaan asian -
puolesta ja tekemään päätökseni Jumalan antaman vastauksen mukaan.
Valehtelematta voin sanoa, että en rukoillut asian puolesta.
En kokenut olevani vastuussa pastorin työn hoitamisesta.
En pitänyt sitä omana ongelmanani.
Olimme vasta avioituneet, esikoinen oli syntynyt ja odotimme toista -
lasta, joka syntyikin joulun alla vuonna 1973.
Tuli aika, jolloin minun oli tehtävä lopullinen päätös.
Ilmoitin vanhemmalle pastorille kieltäytyväni työstä.
Sinä iltana istuin pöydän ääressä Raamattu edessäni työpaikallani.
Olin vaipunut mietteisiini, kun Jumala sanoi minulle selkeästi:
"Ole paimen karitsoilleni!"
Voimme lukea Johanneksen evankeliumin 21 luvusta, -
miten Jeesus kehoitti:
"Ruoki minun karitsoitani." "Kaitse minun lampaitani."
Silloin, kun Jumala puhuu, vaikenemme väitteissämme.
Tuona hetkenä murruin ja lankesin polvilleni Herran kasvojen eteen:
"Herra, jos se on Sinun tahtosi, niin minä lähden."
Näin Jumala kutsui minut valtakuntaansa.
Se tapahtui maaliskuussa 1974, eli pian 40 vuotta sitten.
Olen saanut toimia paimenena ja olen tästä kiitollinen.
Emme voi lähteä ja toimia omin voimin, vaan Jumalan kutsusta.
Jumalan siunauksesta ja Jumalan armosta.
Tänä päivänä Jumalan valtakunnassa on työvoimapula.
Rakas ystävä ja katselija Viron maalla, -
ehkä sydämessäsi epäröit mahdollisuuksiasi tehdä työtä -
Jumalan valtakunnan eteen.
Muistuttaisin, että päätös on annettu ihmiselle itselleen.
Toisinaan luulemme, että Jumala ei rakasta meitä.
Sielut, jotka eivät tunne Kristusta eivätkä ole Jumalan omia, -
heiltä puuttuu selkeä pelastumisen kokemus.
He sanovat: "Jumala ei halua minua."
Jos Hän haluaisi, niin Hän kutsuisi valtakuntaansa.
Mutta asiaa tulisi lähestyä niin, -
että Jumala rakastaa meitä sellaisina kuin me olemme.
Jumala kyllä kutsuu meitä.
Raamattu kertoo Jumalan ojentavan kätensä puoleemme kutsuen meitä.
Mutta me ihmiset emme halua kuulla.
Itsekin yllätyin Jumalan antaessa -
minun valita ikuisen elämän ja kadotuksen väliltä.
25. päivän iltana helmikuussa 1968 ollessani kirkossa -
tiet aukenivat eteeni ilmestyksen- omaisesti ja vaativat valintaa.
Kuten kerroin, pakenin tuolloin paikalta.
Jumalan armosta osasin vastata myöntävästi:
Jeesus, ole minulle armollinen.
Jumala on valinnut myös sinut, rakas katsoja, -
jos itse vastaat "kyllä, haluan tulla valtakuntaasi".
Ei ole totta, että Jumala valitsee toiset ja hylkää toiset.
Yksi Uuden Testamentin opetus on, että Jumala on valinnut -
kaikki ne, jotka ottavat Kristuksen Vapahtajakseen.
Se on Jumalan tie ja totuus.
Vuosien mittaan olen kokenut suurta armoa Jumalan valtakunnassa.
Olen saanut kokea uskomattomia asioita.
Päästyäni Jumalan valtakuntaan -
vuosikymmeniä sitten menetin silloiset ystäväni.
Ystäväni eivät olleet uskovia.
He eivät voineet ymmärtää elämänmuutostani.
Opetuslasten tavoin mekin kyselemme Jeesukselta, -
että mitä me saamme kaiken tilalle?
Olemme saattaneet joutua luopumaan läheisistämme, -
ehkä kotitilasta tai kalaverkoista ja veneistä.
Mistä kunkin on luovuttava.
Mitä me siis saamme? Jeesuksen vastaus on ihmeellinen:
Te saatte maailmallisia rikkauksia ja siunausta.
Te saatte kaiken tarvitsemanne ja paljon uusia ystäviä Kristuksessa.
Tämän olen itsekin saanut kokea.
Kaiken lisäksi saamme ikuisen elämän.
Emme elä vain kuollaksemme.
Kehomme kuolee ja muuttuu mullaksi.
Maasta olemme tulleet ja maaksi muutumme jälleen.
Vaan sielu ja henki jatkavat elämää Jumalan luona.
Viime aikoina olen ollut mukana monessa muistotilaisuudessa.
Olen lohduttanut surijoita.
Lauantaina on yksi ja tiistaina toinen surutilaisuus hautausmaalla.
Maailmassa on paljon surua, tuskaa ja menetyksiä.
Uskovana Jumalan lapsena tuntee toki surua, mutta tietää, -
että edessä on parempi tulevaisuus ja uusi kotimaa.
Olen tänään onnellinen tuntiessani elävän Jumalan!
Sinulle, rakas katsoja, haluan sanoa, että älä epäröi.
Minusta on ihmeellistä saada olla Pastorit Areenalla -ohjelmassa.
Olenhan elänyt ajan, milloin kaikenlainen uskonnollisuus -
oli kiellettyä mediassa.
Ei ollut käytettävissä kirjapainoa, -
ei hengellisiä radio- tai televisio-ohjelmia.
Tänään meillä on ne kaikki.
Olen kiitollinen, koska Viro on nyt vapaa maa -
ja Virossa esitetään hengellisiä ohjelmia.
Olen kiitollinen, koska Viron kirkot ja seurakunnat ovat avoinna.
Meidän tulee nähdä, että elämme -
välinpitämättömyyden ja piittaamattomuuden aikaa.
Ihmiset, jotka ovat kokeneet Kristuksen, -
ovat saattaneet silti jäädä etäälle Jumalasta.
Jeesus kertoo Matteuksen evankeliumin 25. luvussa -
selkeästi todellisuuden luonteesta:
Silloin Taivasten valtakunta on kymmenen neitsyen kaltainen.
Vironkielisessä Raamatussa lukee "silloin" ja jotkut arvelevat, -
ettei sana merkitse mitään.
Alkukielisessä Raamatussa on viittaus Jeesuksen paluusta, -
jolloin Hän kokoaa omansa.
Rakas katselija, on kirjoitettu, että -
kymmenestä neitsyestä oli viisi viisasta ja viisi tyhmää.
Kaikki olivat Jumalan lapsia, pelastettuja.
Neitsyeitten sydämissä paloi Jumalan tuli.
Jokaisella oli sekä lamppu, että öljyastia.
Viisaat neitsyet keräsivät öljyä varastoon aina tilaisuuden tullen.
Milloin on mahdollista kerätä öljyä?
Joku voisi sanoa, ettei seurakuntaelämä ole olennaista.
Että pärjään kyllä yksinkin.
Ehkä olet nyt kaukana kotimaasta, -
ehkä työskentelet Suomessa, Ruotsissa, Amerikassa, -
Australiassa tai missä hyvänsä, sillä työn perässä on kuljettava.
Hiidenmaaltakin ovat perheet muuttaneet pois työtä etsimään.
Viime vuosien mittaan nuoria lähtijöitä on ollut noin 3000.
Mutta pois lähteminen ei tarkoita Jumalan hylkäämistä.
Jumalan seurakunnassa eläminen on aina tärkeätä.
Pitkän elämänkokemukseni Jumalan sulhasena ja -
seurakuntapastorina tiedän, että meidän tulee rukoilla -
työpaikan vuoksi muuttaneiden puolesta.
Tästä meillä on vertaus neitsyeistä.
Meitä voi odottaa tyhmien neitsyeitten kohtalo.
Tyhmät neitsyet kuvittelivat, että riittää, kun -
on lupaus pelastuksesta ja rauha Jumalan kanssa.
He eivät murehtineet tulevasta eivätkä öljyn riittävyydestä.
Mitä on öljyn kerääminen? Se on elävän Jumalan kanssa kulkemista.
Öljyn keräämistä on Raamatun pitämistä arvossaan ja -
varaamalla aikaa Jumalan sanan tutkimiseen.
Rukoilemista ja syventymistä sydämellään sanaan.
Öljyn keräämistä ovat seurakunnan rukoushetket.
Sitä on uskovien yhteys. Sillä me emme pärjää yksin.
Jumala ei ole tarkoittanut meitä elämään itseksemme.
Jeesus perusti alkuseurakuntansa maailmaan.
Hän sanoi, että älä pelkää, pieni ihminen, -
hyvän Isämme valtakunta on sinua varten.
Haluan sanoa kaikille Jumalan lapsille, jotka ovat kaukana -
seurakunnastaan tai joitten yhteys Kristukseen on heikennyt:
Tule takaisin!
Sielun eheytyminen tarkoittaa päätöstä tulla takaisin -
Jumalan läheisyyteen.
Jumalan kämmenellä meidän ei tarvitse pelätä, kun -
ylkä saapuu piilostansa.
Ylkä on tuleva noutamaan omat neitsyensä.
Kerran hän saapuu.
Siitä kertoo Matteuksen evankeliumin 25. luvun alku.
On kahdenlaisia ihmisiä.
Niitä, jotka lähtevät Herraansa vastaan palavien lamppujen kanssa -
riemulla ja heidän lampuissaan on kyllin öljyä.
On myös niitä, jotka vaikeroivat sammuvien lamppujensa vuoksi.
Heidän lamppuöljynsä on käytetty loppuun.
Öljy symbolisoi Jumalan Pyhää Henkeä.
Öljy on Jumalan armon, voiman ja siunauksen symboli.
Voimme kokea sen eläessämme Kristuksen, elävän Jumalan kanssa.
Tapahtui niin kurjasti, että viisi tyhmää neitsyttä -
halusivat ostaa öljyä ihmisiltä.
Mutta öljyä ei voi ostaa ihmisiltä.
Sillä tuona hetkenä ihmiset eivät voi myydä tai antaa toisilleen -
öljyä, vaikka sitä riittäisi jaettavaksi.
Neitsyet palasivat öljyn ostomatkaltaan tyhjin käsin -
surkeina todeten, ettei öljyä ole mahdollista enää ostaa.
Ovet olivat jo lukittu ja he jäivät ulkopuolelle Jumalan valtakunnasta.
He jäivät ikiajoiksi Jumalan valtakunnan ulkopuolelle.
He jäivät pelastuksesta paitsi. Se tuntuu julmalta.
He jäivät ikuiseen tuskien tilaan, mistä Raamattu kertoo.
Siellä on loputon hävitys ja tuli.
He ovat ikuisesti erossa elävästä Jumalasta.
Kertomus kannattaa pitää mielessä.
Elämässäni Jumalan sulhasena olen monesti kokenut, -
että minun on tehtävä parannus.
Jo 500 vuotta sitten Martti Luther sanoi, että -
Jumalan lapsen elämä on ihmeellistä, koska -
hänen tulee tehdä parannus joka päivä.
Se tarkoittaa, että asioita tulee tutkiskella vilpittömästi.
Tulee miettiä niin syvällisesti, että lähestyy Jumalaa -
ja kulkee käsikkäin Hänen kanssaan. Niin tekosi ovat siunatut.
Jumala ei vaadi meitä olemaan suuria tai voimakkaita.
Hän ei vaadi mahdottomuuksia, vaan yhteyttä Hänen kanssaan.
Kuin aamuinen kaste haihtuu päivän edetessä -
höyrynä ilmaan, niin haihtuu myös yhteytemme.
Ihmiset kysyvät, että mitä Jumala vaatii meiltä.
Miikan kirjassa kuudennessa luvussa on sanottu:
Viisasta on pelätä Sinun nimeäsi.
Jumala odottaa vapahdetulta ihmiseltä -
välitöntä ja rakkaudellista yhteyttä Korkeampaan.
Että pitäisimme huolta yhteydestä ja arvostaisimme sitä.
Minä toivon sinulle, rakas katsoja, -
hyvä veli Kristuksessa tai sinä, joka ensi kertaa kuulet kutsun, -
ota Hänet vastaan ja pysy Hänen lähellä.
Jumala puhuttelee tänään virolaisia.
Se on ihmeellisin kutsu, johon voimme vastata myöntävästi.
Tämä on ihmeellisintä aikaa elää maailmassa Jumalan kanssa.
Ethän kuuntele sielunvihollisen ääntä, mikä kysyy -
menestyksestäsi maisessa elämäsi.
Kun tavoittelemme ensisijaisesti Jumalan valtakuntaa -
Kristuksen tullessa pelastajaksi, lunastajaksi ja siunaajaksi, -
niin kykenemme täyttämään maisen elämämme tarkoituksen paremmin.
Rakas katsoja, haluan sydämestäni välittää sinulle kutsun:
Tule Jumalan valtakuntaan!
Jeesus sanoi: työvoimaa on vähän, mutta korjattavaa satoa paljon.
Rukoile Herraa!
Rukoilkaamme nyt yhdessä, rakas katsoja.
Nuori, keski-ikäinen tai vanhempi veli tai sisar, -
koskaan ei ole myöhäistä aloittaa työtä Jumalan valtakunnan eteen.
Avaa sydämesi kokeaksesi tämä.
Herra, Sinä näet jokaisen katsojan.
Pyhä Henki sydämessäni siunaan ja -
rukoilen ihmisten puolesta, että he rohkenisivat vastata kutsuun.
Että he uskaltaisivat astua Taivasten Valtakuntaan.
Saman kutsun, jonka itsekin sain armostasi vastaanottaa.
Vuosien jälkeen saan tuntea, miten upea tie tämä on ollut.
Kiitämme Sinua rakkaudestasi ja siitä, että kuulet rukouksemme.
Me laskemme kaiken varaasi.
Kattakoon siunauksesi tänään kaikki katsojat.
Tervetuloa seuraamaan myös tulevia ohjelmia!
Olemme kiitollisia mukanaolostanne.
Kiitämme katsojia, jotka kuuntelivat sanomaamme ja -
Jumalaa, joka antoi mahdollisuuden ohjelmantekoon.
Ethän anna ohjelmien mennä ohitsesi, vaan ota sanoma vastaan.
Rukoile ohjelmien ja niiden tekijöitten puolesta.
Jumala kiitos, että näet jokaisen katsojan kuullen hänen rukouksensa.
Aamen.
Suomennos: Maria Peura