VIRON PASTORIT AREENALLA
Hyvät katsojat, tervetuloa Viron pastorit areenalla ohjelmaan!
On ilo olla yhdessä kanssanne. Saamme jakaa kokemuksia Jumalan ihmeistä.
Olen Alur Õunpuu Saarenmaalta.
Olen Kuressaaren helluntai- seurakunnan pastori.
Kanssani tänään on hyvä ystäväni, ylistysjohtajamme Aivar Arge.
Puhumme ihmeistä, jotka ovat syntyneet ennen kuin tulimme uskoon
ja ihmeistä, jotka syntyivät aikana, jolloin jo tunsimme Jeesuksen
sekä ihmeistä, jotka ovat syntyneet kauttamme.
Ennen kuin keskustelemme tästä teemasta, luen Jumalan Sanaa.
Psalm 116 kuusi ensimmäistä jaetta.
Minä rakastan Herraa, sillä hän kuulee minun ääneni ja rukoukseni,
sillä hän on kallistanut korvansa minun puoleeni,
ja minä huudan häntä avuksi kaiken elinaikani.
Kuoleman paulat piirittivät minut, tuonelan ahdistukset kohtasivat minua.
Minä jouduin hätään ja murheeseen.
Mutta minä huusin avukseni Herran nimeä:
"Oi Herra, pelasta minun sieluni!"
Herra on armollinen ja vanhurskas, meidän Jumalamme on laupias.
Herra varjelee yksinkertaiset.
Minä olin viheliäinen, mutta hän auttoi minua.
Se psalmi kiittää Jumalaa siitä, että Hän kuulee meitä.
Olemme molemmat kasvaneet samalla kauniilla saarella.
Meillä molemmilla on oma tarinamme ajasta,
jolloin emme vielä olleet kuulleet mitään Jeesuksesta.
Tänään on hyvä muistella sitä aikaa.
Nyt takaisin katsoessa ymmärrämme, että Jumala oli lähellä ja
koimme Hänen ihmeitään.
Molemmat olemme kotoisin Saarenmaan kylistä.
Silloin lapset juoksivat ympäriinsä ja tekivät asioita,
joita nyt muistellessa on ihme, että henkiin jäimme.
Meillä molemmilla on omat kokemuksemme.
Muistellaan niitä kokemuksia ajasta, jolloin emme olleet uskossa.
Haluan kysyä sinulta siitä ajasta,
kun koit ihmeitä, jotka nyt tiedät tulleen Jumalalta.
Olitko silloin kuullut jotain Jeesuksesta tai Jumalasta?
Lapsena kysyin äidiltä yhdestä talosta:
Mikä paikka tuo on?
Asuimme suurella maatilalla.
Lähellä oli talo, jonka ovessa oli risti.
Kysyin, mikä talo se on.
Äiti sanoi: Se on rukoushuone. Kysyin, mitä siellä tehdään.
Hän vastasi: Ihmiset käyvät siellä rukoilemassa.
Kysyin, voinko mennä sinne. Vastaus oli ei.
Olin pieni. Kävin päiväkodissa.
Istuin moottoripyörän sivuvaunussa, kun äiti vei sinne.
Mietin, että Jumala näkee kaiken niin kuin äiti sanoo.
Kysyin äidiltä: Näkeekö Jumala minun istuvan tässä? - Kyllä näkee.
Äiti ei ollut uskossa. Isoäiti oli. Hän kävi kirkossa.
Äiti kertoi Jeeuksesta, joka maan päällä teki paljon hyvää,
paransi sairaita, mutta pahat ihmiset tappoivat hänet.
Se jäi minulle mieleen. Olin ehkä 5-vuotias silloin.
Sitä aikaa nyt miettiessä näen, että tapahtui suuria ihmeitä.
Tiesin, että on joku Jumala.
Äiti kertoi, että Hän oli noussut kuolleista.
Hän on jossain taivaassa.
Kerron ensimmäisestä ihmeestä, jonka muistan.
Ajoin pyörällä. En muista, osasinko jo ajaa.
Sen lähellä olevan rukoushuoneen kohdalla kaaduin.
Molemmat polvet olivat verillä.
Sattui tosi kovasti.
Haavoihin oli tarttunut soraa. En pystynyt ottamaan sitä pois.
Sattui niin kovasti.
Muistin äidin sanat: Jeesus näkee kaiken.
Hän oli nähnyt minut moottori- pyörän kyydissä matkalla päiväkotiin.
Mietin, että pyydän Jumalaa ottamaan kivun pois.
Minua nolotti siinä pyörän edessä ja pensaiden keskellä.
Outoa on kun pieni poika puhuu jonkun näkymättömän kanssa.
Kipu oli niin kova, että sanoin:
Jumala, jos olet olemassa, ota kipu pois.
Hetken päästä nauroin ja nypin kiviä haavasta. Kipua ei ollut.
Se oli kokonaan kadonnut. Istuin pyörän selkään ja ajoin kotiin.
Päätin kertoa äidille, mitä oli tapahtunut.
Mieti, pyysin Jumalaa parantamaan ja se tapahtui heti.
Näin äidin. Kerroin, että olin kaatunut.
Hän vei sisään ja sitoi haavat. Ihon paraneminen otti aikaa.
En uskaltanutkaan kertoa äidille, että olin rukoillut Jumalaa.
Olin sisimmässäni tosi kiitollinen.
Se oli ensimmäinen kokemus.
Olit silloin 4-5 vuotias. - Kyllä.
Pyysit Jumalaa tai Jeesusta ottamaan kivun pois.
Se tapahtui heti.
Se oli minulle ensimmäinen merkki, että Jumala toimii heti.
Sinulla on varmasti vastaavia asioita.
Muistelen aikaa, jolloin olin 3-vuotias.
En itse sitä niin hyvin muista, mutta äiti on myöhemmin kertonut siitä.
Se tapahtui minulle ja pikkusiskolleni.
Olin 3-vuotias ja sisko oli 2-vuotias.
Oli kevät. Lumi oli sulanut. Äiti teki työtä pihalla.
Me siskon kanssamme leikimme pihalla
niin kuin lapset leikkivät.
Asuimme pienessä talossa metsän vieressä.
Arkisin kävimme päiväkodissa, joka oli 5-6 km matkan päässä kotoa.
Aamuisin kävelimme 1,5 km bussipysäkille.
Bussi vei meidät päiväkotiin.
Päivittäin mentiin kotoa bussi- pysäkille. Tunsin sen reitin.
Sinä päivänä äiti touhusi omissa töissään.
Me leikimme. Äkkiä äiti huomasi, että olemme kadonneet.
Mieti, millainen hätä on äidin sydämessä,
kun hän huomaa, että lapset ovat kadonneet.
Hän etsi isän ja kysyi häneltä, onko hän nähnyt lapsia.
Isä vastasi, ettei ole nähnyt.
Silloin he pelästyvät ja jättävät työnsä kesken.
He alkavat etsimään meitä.
Tädille oli juuri syntynyt vauva.
He olivat kylässä vanhempiensa luona vauvaa näyttämässä.
Heidän kotinsa oli meiltä 4 km.
Aamulla olimme pikkusiskon kanssa kuulleet vanhempien puhuvan
kylään menosta sukulaisten vauvaa katsomaan.
Meille jäi se mieleen.
Me siskon kanssa päätimme lähteä sinne kahdestaan.
Nyt tajuan, ettei se tilanne ollut helppo vanhemmille.
Silloin lähdimme matkaan siskon kanssa.
En muista siitä paljoakaan.
Olimme ehtineet pellolle. Multa oli pehmeää.
Sisko oli jo tosi väsynyt.
Olin jättänyt siskon yksin sinne pellolle.
Ympärillä on metsä.
Äiti ja isä on huutanut meitä nimeltä ja
liikkuneet myös samaa reittiä.
Isä löysi pikkusiskon nukenrattaat mäen päältä.
Se auttoi heitä suunnistamaan meidän puoleen.
Isä löysi pikkusiskon pellolta, mutta minua siellä ei ollut.
Äitikin ehti sinne. He kysyivät, missä Alur on?
Mitä 2-vuotias osaa vastata?
He näyttävät kaupungin puoleen ja kysyvät, sinnekö Alur lähti? - Joo.
Sitten he näyttävät kädellä toista suuntaa
ja kysyvät lähtikö Alur sinne? - Joo lähti.
He olivat paniikissa. Missä veli on?
Olin jättänyt siskon ja päättänyt mennä katsomaan sitä vauvaa.
Nyt näen, että Jumalan varjelus oli kanssamme.
Se varjeli meidät kaikkein pahemmilta asioilta.
Kun 2- ja 3-vuotiaat lähtevät jonnekin jtietämättä, mikä edessä odottaa
on oltava varjelus, joka suojelee kaikelta pahalta
ja onnettomuuksilta. Näen, että se oli Jumalan ihme,
ettei meille käynyt huonosti, emmekä eksyneet syvälle metsään.
Siihen aikaan ei ollut kännyköitä. Kylässä oli yhdellä ihmisellä puhelin.
Äiti jo mietti, että menee sinne ja kutsuu poliisin apuun.
Näen nyt, kuinka Jumalan ihmeet syntyvät pienten ihmisten elämässä.
Silloin en osannut kutsua, sitä Jumalan ihmeeksi.
Nyt näen selvästi, että se oli Jumalan ihme,
joka tapahtui, kun olin 3-vuotias.
Jumala näki jo silloin tämän hetken.
Hän tiesi, että tulee suojella sitä pientä poikaa.
Hänestä tulee vielä Jumalan valtakunnan palvelija.
Se ihme on jättänyt syvän jäljen.
Se antoi ymmärryksen, että Jumala välittää jokaisesta ihmisestä.
Pienistä lapsistakin. Hän näkee paljon pidemmälle kuin uskommekaan.
Sellainen ihme tapahtui, kun en ollut vielä uskossa.
En tiennyt mitään Jeesuksesta. En osannut huutaa Häntä apuun.
Kun he lopulta minut löysivät, olin paniikissa.
Itkin ja olin ollut shokissa.
Näen, kuinka Jumala varjeli. Tänään olen tässä.
Tänään todistan, että se oli Jumalan ihme.
Toki ihmeitä on paljon enemmänkin.
Polvien parantuminen oli yksi ihme.
Niitä on ollut enemmänkin. Jakaisitko?
Niitä on paljon. Jaan mielelläni.
Sinulle kertoi äiti asioita, joita et muistanut.
Minä en tiedä niin pienestä mitään ihmettä.
Muistan itse korviin liittyvän ihmeen.
Olin 9-vuotias. Minulla oli jatkuvasti korvatulehduksia.
Keväisin minulla oli karvahattu kun muilla oli ohuet pipot.
Tulehdus oli aina tosi kivulias.
Usein piti olla koulusta pois.
Äkkiä muistin, miten polvien kanssa oli käynyt.
Mietin, että Jumala voi.
Minun piti hoitaa itseäni ja ottaa lääkkeitä. En päässyt ulos.
Olin käynyt kerran rukous- huoneessa kokouksessa.
Äiti oli antanut luvan.
Siellä puhuttiin Jeesuksen verestä ja viinistä,
jota valmistettiin häitä varten. Mitä Jeesus sitten teki.
En ymmärtänyt, mitä se kaikki tarkoitti,
mutta näin ihmisten rukoilevan.
Kotona polvistuin niin kuin olin nähnyt rukoushuoneessa tehtävän.
Sanoin, Jumala paranna korvani.
Kuulin äidin tulevan. En halunnut hänen näkevän ja nousin ylös.
Samassa hetkessä korviin ei enää sattunut.
Muutamassa sekunnissa katosi korvasärky.
Se oli minusta valtava ihme.
Vuosia olin kärsinyt.
Otin kaikki tupot pois korvista. Pipoa en tarvinnut enää ulkona.
Kerrasta olin terve.
Menin ulos kukkapenkin luo.
Poimin narsisseja ja viskasin ne ilmaan ja sanoin:
Jumala ne on sinulle.
Ne putosivat maahan, mutta se oli sydämestä tuleva kiitos Jumalalle.
Tähän päivään saakka ei ole ollut korvasärkyä.
Siihen aikaan luulin, etten koskaan vapaudu siitä.
Se toistui joka kevät.
Joka kevät sinulla oli korva- tulehduksia.
Niin. Aina piti mennä kaupunkiin erikoislääkärille,
joka tutki ja antoi lääkekuurin. Piti olla pois koulusta.
Vuosia jatkui niin.
Sitten vaan kerran päätit rukoilla Jumalaa.
Olin rukoushuoneella nähnyt sitä.
Polvistuin sängyn viereen huoneessani.
Ovi oli auki. Nousin äkkiä ylös, ettei äiti näkisi minua polvillaan.
Olit oikeasti polvillasi.
Seurasin rukoushuoneessa nähtyä.
Näin kuinka siellä tehtiin.
Olit silloin 9-vuotias. - Kyllä.
Se kierre alkoi sinulla, kun olit pieni.
Se alkoi jo päiväkodissa ja jatkui ensimmäiset kouluvuodet.
On vielä yksi ihmeellinen asia.
Kotini lähellä oli yksi risteys.
Kylän asukkaat pelkäsivät sitä. Myös minä pelkäsin.
Puhuttiin, että jos menet siitä risteyksestä klo 24 yöllä,
näet saatanan tai demoneita.
Siitä puhuivat kaikki kylässä.
Ystäväni menivät siitä kaukaa ohi.
Se oli hyvä asfalttitie ja sitä pitkin pääsi kotiin.
Kun tulin kotiin kaupungista, menin metsän läpi
vaikka ojia myöten, jottei pitäisi mennä siitä risteyksestä.
En tiedä, ehkä ihmiset edelleen pelkäävät sitä.
Siihen aikaan pelkäsin, eikä se pelko hävinnyt
ennen kuin Jumala puuttui asiaan.
Olin 16-17 vuotias ja edelleen pelkäsin sitä risteystä.
Yöllä kiersin vaikka mitä kautta, mutten koskaan mennyt siitä risteyksestä.
Sellaisia kokemuksia minulla oli, kun en tuntenut vielä Jumalaa.
Puhuit ajasta, jolloin olit 16-17 vuotias. Silloin, et vielä Jumalaa tuntenut.
Olit kokenut kyllä Jumalan ihmeitä 9- ja 4-vuotiaana.
Sinulla oli kokemuksia, jotka valmistivat sinua tulevaan.
Olemme puhuneet ihmeista, jotka tapahtuivat aikana,
jolloin Jeesusta emme vielä tunteneet.
Kun olin 16-17 vuotias olin muuttanut Saarenmaalta Tallinnaan.
Opiskelin puusepäksi. Sama ammatti kuin Jeesuksella.
Siellä tapahtui minulle ikäviä asioita.
Olin sattunut elämässäni tosi pohjalle.
Terveys oli kehno. Aloin yskimään verta.
Se oli masentavaa aikaa minulle. Päädyin sairaalaan.
Vanha tätini tunsi Jeesuksen ja oli elänyt uskossa vuosia.
Vuosia myöhemmin sain kuulla, että hän oli koko ajan rukoillut.
Minulle silloin ei paljonkaan merkinnyt, että minulla oli uskova täti.
Jonkin jäljen se silti jätti.
Kun olin sairaalassa ja yskin verta17-vuotiaana mietin,
onko tämä elämäni loppu. En tunne Jumalaa.
En osannut rukoilla.
Niin kuin sinä pikkupoikana sanoit: Jeesus, jos olet olemassa,
paranna minut. Ihme tapahtui.
Se oli ehkä seuraava päivä, kun pääsin sairaalasta pois.
Kaikki analyysit olivat kunnossa.
En tuntenut Jumalaa, mutta huusin Häntä avuksi.
Aloitimme psalmin jakeilla: jotka avuksi huutavat Herran nimeä
Silloinkin, kun eivät ole uskossa.
He kokevat Jumalan ihmeen, kun huutavat Jeesusta avuksi.
Huusin: Jeesus auta minua! Sain avun.
Tähän päivään saakka en ole enää yskinyt verta.
Jumala kuuli.
Jumala kuulee rukouksia jo ennen kuin olemme uskossa.
Ohjelmamme alkaa loppumaan.
Jatkossa puhumme niistä ihmeistä, jotka on tapahtunut,
kun jo tunnemme Jeesuksen.
Millaiset ihmeet on tapahtunut, kun tiedämme,
Jeesus on ihmeellinen Jumala.
Jeesus on ihmeiden tekijä elämässämme.
Minulla on hyvä mieli, että jo lapsina koimme mahtavia asioita.
Meitä tänään katsovat ihmiset, jotka eivät tunne Jeesusta.
Voisiko heidän elämässään olla nyt se päivä,
jolloin huutaa avuksi Jeesuksen nimeä,
jotta ongelmat ratkeaisivat?
Mitä mieltä olet? Kannattaako niin tehdä?
Varmasti kannattaa. Minulla on paljon kokemuksia,
joista en ehdi tänään puhua.
En tuntenut Jeesusta, mutta sanoin, jos olet olemassa,
ota pois kipuni.
Rohkaisen kaikkia rohkeasti niin tekemään.
Jeesus tuli maailmaan auttaakseen meitä.
Hän nousi siksi ylös kuolleista. Hän näkee kaikki.
On varmasti myös rukouksia, joihin Jumala ei vastaa.
Itsekkäät rukoukset.
Rukoilin ajaessani moottori- pyörällä ilman ajokorttia,
älä vaan lähetä miliisiä.
Se oli neuvostoaikaa. Miliisi tuli, pysäytti ja antoi sakot.
Kaikki, mikä koskee terveyttä ja muita elämän ongelmia,
rohkaisen huutamaan Jeesuksen puoleen .
Jokainen, joka huutaa avuksi Herran nimeä, pelastuu.
Hyvät katsojat, jaoimme kokemuksia ajasta,
jolloin emme vielä tunteneet Jumalaa.
On ihmeellistä olla tänään ihmeellisen Jeesuksen lapsi.
Sydämestämme rohkaisemme sinua muistelemaan aikaa,
jolloin olit lapsi.
Nyt muistellessa sitä aikaa näet ehkä,
että Jumalan teki ihmeitä
Haluamme lopuksi sanoa, että Jumala kuulee ihmisten rukoukset
myös silloin, kun he vielä eivät tunne Jumalaa.
Kun he huutavat Häntä avuksi, Hän tulee ja pelastaa.
Kiitos Aivar! Kiitos teille rakkaat katsojat!
Uskomme, että myös seuraava ohjelma on mielenkiintoinen.
Silloin puhumme ihmeistä, joita olemme kokeneet
Jumalan kanssa eläessä. Aamen.
Suomennos: Päivi Pitko