o
VIRON PASTORIT AREENALLA
Tervetuloa katsomaan jälleen ohjelmaamme!
Tänään vieraanamme on pastori Heli Metsala.
Hän jakaa meille ajatuksia, jotka Jumala on pannut hänen sydämelleen.
Mitä siis Jumala on sydämelleni pannut?
Hän jatkuvasti opettaa Sanastaan uusia asioita.
Yksi uudestaan ja uudestaan kerrattava asia on,
että vanhurskas elää alusta loppuun uskosta.
Toisaalta se on yksinkertainen asia, toisaalta taas vaikea.
Haluaisin oikeastaan panna on yhtäkuin merkin
sanojen usko ja luottamus väliin.
Joskus kun puhumme uskosta, unohdamme, mitä se tarkoittaa.
Kun laitan sanojen väliin on yhtäkuin merkin,
muistan sen tarkoittavan luottamusta Jumalaan.
Luottamus siihen, mitä Hän on sanonut ja on tekemässä.
Haluan lukea yhden kohdan Raamatusta.
Se löytyy 4. Mooseksen kirjasta.
Se on monille tuttu ja toisille ehkä vieraampi.
4. Moos. 13. luku
Israelin johtaja Mooses lähettää vakoilijoita Kanaanin maalle
tutkimaan, millainen on se maa, johon Jumala heitä on viemässä.
Mooses sanoo miehille:
Lähtekää nyt Etelämaahan ja nouskaa vuoristoon
ja katselkaa, minkälainen maa on ja minkälainen kansa,
joka siinä asuu, onko se voimakas vai heikko, onko sitä vähän vai paljon,
ja minkälainen maa on, jossa se asuu, onko se hyvä vai huono,
ja minkälaiset ne kaupungit ovat, joissa se asuu,
avonaisia kyliäkö vai varustettuja kaupunkeja,
ja minkälaista on maa, lihavaa vai laihaa..
Mooses antaa paljon tehtäviä.
Mooses rohkaisee heitä vielä:
Olkaa rohkealla mielellä ja ottakaa mukaanne sen maan hedelmiä.
Vakoilijat lähtevät matkaan. Tekevät työnsä ja tulevat takaisin.
Heidän raporttinsa Moosekselle ja kansalle on hämmästyttävä.
He ovat matkalla 40 päivää. Jakeessa 27 sanotaan:
Me menimme siihen maahan, jonne meidät lähetit.
Ja se tosiaankin vuotaa maitoa ja mettä..
Jumala oli aiemmin sanonut, että vie heidät maahan,
joka vuotaa maitoa ja mettä.
.. ja tällaisia ovat sen hedelmät.
He olivat ottaneet mukaan hedelmiä. Ne olivat todella suuria.
Edellä kerrottiin, että yksi rypäle- terttu oli niin suuri ja painava,
että kahden miehen piti kantaa sitä tankojen varassa.
Vaikea edes kuvitella sitä.
Nyt vakoilijat kertovat lisää:
Kansa, joka siinä maassa asuu, on voimallista,
ja kaupungit ovat lujasti varustettuja ja hyvin suuria.
Näimmepä siellä Anakin jälkeläisiäkin.
Sitten kerrotaan, että ne ja ne kansat asuvat vuoristossa....
Kansat luetellaan. Yksi vakoilijoista, Kaaleb, alkoi tyynnyttelemään kansaa.
Ensimmäinen raportti sisälsi paljon pelkoa.
Kaaleb sanoo:
Menkäämme sittenkin sinne ja ottakaamme se haltuumme,
sillä varmasti me sen voitamme.
Mutta ne miehet, jotka olivat käyneet hänen kanssaan siellä, sanoivat:
Emme me kykene käymään sen kansan kimppuun,
sillä se on meitä voimakkaampi.
Niin he saattoivat israelilaisten keskuudessa pahaan huutoon sen maan.
He sanoivat:
Se maa, jota olemme kierrelleet ja vakoilleet, on maa,
joka syö omat asukkaansa. kaikki kansa, jota me siellä näimme,
oli kookasta väkeä. Näimmepä siellä jättiläisiäkin.
Olimme mielestämme kuin heinä- sirkkoja, sellaisia me heistäkin olimme.
Raportin kuultuaan koko Israelin kansa alkoi itkeä.
Heidän mielestään Jumala oli viemässä heidät kauheaan maahan.
Edellä sanottiin, että se maa syö asukkaansa.
Kun tuomme tarinan tähän päivään ja omaan elämäämme,
näemme, että Jumala antaa meille haastavia ja vaikeita tehtäviä,
jotka tuntuvat ikäänkuin nielevän meidät.
Tuntuu, ettemme koskaan pysty niitä täyttämään.
Israelin kansa itki koko yön.
He napisivat Moosesta ja Aaronia vastaan.
Koko kansa sanoi:
Jospa olisimme kuolleet Egyptin maahan tai tähän erämaahan!
Jospa olisimme kuolleet!
Miksi viekään Herra meitä tuohon maahan, jossa me kaadumme miekkaan
ja vaimomme ja lapsemme joutuvat vihollisen saaliiksi!
Eikö meidän olisi parempi palata Egyptiin?
He puhuivat toinen toiselleen:
Valitkaamme johtaja ja palatkaamme Egyptiin.
Joosua ja Kaaleb puhuivat koko Israelin seurakunnalle:
Maa, jota kävimme vakoilemassa, on ylen ihana maa.
Jos Herra on meille suosiollinen, niin hän vie meidät siihen maahan
ja antaa sen meille, maan, joka vuotaa maitoa ja mettä.
Älkää vain kapinoiko Herraa vastaan älkääkä peljätkö sen maan kansaa,
sillä heitä ei ole meille kuin suupalaksi.
Heidän varjelijansa on väistynyt heistä,
mutta meidän kanssamme on Herra. Älkää te heitä peljätkö.
Israelin kansa suuttui tästä.
Luin tämän tarinan äskettäin ja Jumalan Henki kosketti syvästi minua.
Jumalan Henki painotti erityisesti yhtä asiaa.
Israelin kansa ei kapinoinut vain Moosesta, ihmistä vastaan
ja sanonut: Mooses miksi toit meidät tänne?
He selvästi sanoivat : Miksi Jumala toi meidät tänne?
Sanoisin, että heillä oli puoli uskoa olemassa
ja puolivälissä matkaa he painoivat jarrut pohjaan.
Eteenpäin emme mene. Se on liian vaikeaa.
Raamattua lukeneet tietävät, ettei edeltävä aika sen helpompaa ollut.
Yhdessä Raamatun käännöksessä tätä käyttäytymistä nimitetään kapinaksi.
Se kosketti minua.
Me, jotka tunneme Jumalan ja elämme hänen kanssaan,
ajattelemme, että kapina on sitä, kun en tee niin kuin Jumalan Sana sanoo.
Mutta en voi tehdä sitä, koska pelkään.
Voisin tämän tarinan ja Jumalan Hengen tarkennuksen perusteella
sanoa, ettei pelko ole puolustus vaan myös se voi olla kapinaa.
Kun Jumala kutsuu meitä ja antaa tehtävän ja
vastaamme: En uskalla, se on liian vaikeaa. Se hävittää minut.
Miksi Jumala minut tähän johdatit?
Se on Jumalan vastustamista ja vastaanpanemista.
Jossain määrin tunnustan, että Jumala on minua johdattanut,
eilen, toissapäivänä ja menneinä vuosina.
Mutta nyt en halua tätä tehdä.
Sitä ei voi muuksi kutsua kuin kapinaksi.
Israelin kansalle kävi sen seurauksena aika kehnosti.
He kaikki kuolivat siellä erämaassa.
He sanoivatkin: Miksi meidät tuotiin erämaahan kuolemaan?
Jumalan edessä meidän tulee olla huolellisia, mitä sanomme.
Kuinka suhtaudumme ja reagoimme Jumalan ohjeisiin ja säädöksiin?
Vaikeudet, pelot ja resurssien puute täyttää Jumalan tahtoa
on tavallaan tavallista. Jumala ei anna meille helppoja tehtäviä.
Nouse aamulla ylös ja illalla mene nukkumaan.
Pue vaatteet päällesi.
Yleensä tehtävät ja kutsut ovat todella suuria.
Paljon suuremmat kuin kykymme.
Tässä oli kaksi uskonsankaria, jotka uskalsivat sanoa:
Se on meille suupalaksi.
Me selviämme niistä kansoista, kun meillä on Jumalan suosio.
Heprealaiskirjeessä on yksi jae, jossa sanotaan,
että vanhurskas on elävä uskosta, ja jos hän vetäytyy pois,
ei minun sieluni mielisty häneen.
Jos emme uskalla luottaa ja uskoa Jumalaan..
On totta, että vaatii rohkeutta uskoa ja luottaa Häneen.
Mutta jos emme uskalla tehdä sitä, emme ole Jumalalle mieliksi.
Koko elämä onkin yksi suuri uskominen.
Myös ne ihmiset, jotka Jumalaa eivät tunne, luottavat ja uskovat.
He eivät ole siitä tietoisia. He eivät huomaa Jumalan johdatusta.
Jumala välillä kätkeytyy.
Tämmöisiä asioita olen viime aikoina oppimassa.
Koitan olla elämäni haasteissa kuten Kaaleb ja Joosua.
Sinua kuunnellessa on ehkä katsojille herännyt kysymys,
onko uskoa tai uskomista mahdollista oppia?
Varmasti on.
Minusta kaikilla elämänalueilla onkin niin,
että alamme vähitellen oppimaan. Alussa kaikki on uutta.
On petollista ajatella niin, että opin koulussa sitä tai tätä
ja nyt osaan sen. Kun lähdemme töihin alamme tajuamaan,
mitä missäkin tarvitaan. Matikkaa tässä ja kieliä tuolla.
Myös uskoa on mahdollista oppia.
Uskoa voi oppia kahdella tapaa.
Yksi on Jumalan Sana. Se on valkeus teillämme.
Tutustuimme pieneen tarinaan Israelin historiasta.
Myös se on pantu sinne meille opiksi.
Jumalan Sanan lukeminen ja tutkiminen yksistään ei riitä.
Voimme tutkia sitä kaikilla kielillä ja syventyä siihen,
mutta jos sydämemme ei halua ymmärtää ja on lukossa
emmekä anna Pyhän Hengen puhua meille, emme opi uskomaan.
Ei auta se, että päässämme on moni- mutkaista tai yksinkertaista tietoa
ja sanomme uskovamme.
Silti olosuhteiden tullessa käännymme pois ja sanomme:
Ei, sinne en mene enkä sitä tee.
Silloin ei ole vielä testiä läpäisty.
Myös Jeesuksen opetuslapset kääntyivät Jeesuksen puoleen
ja pyysivät kasvattamaan heidän uskoaan.
Jeesuksen kanssa eläessä joka päivä kasvamme uskossa.
Opimme luottamaan Häneen ja tuntemaan Hänet.
Tärkeää on jokapäivänen suhde Hänen kanssaan.
Siinä opimme uskomaan ja luottamaan.
Jeesus on meille esikuvaksi.
Olet viiden lapsen äiti. Minulla on kaksi lasta.
Olen kiitollinen, että Jumala on antanut pojan ja tyttären.
Sinulla on 2 poikaa ja 3 tytärtä? - Juuri päinvastoin.
Kolme poikaa ja kaksi tytärtä.
Voivatko vanhemmat opettaa lapsilleen
uskoa ja luottamusta Jumalaan?
Mitä mieltä olet?
Varmasti voivat. Siihen kehottaa meitä myös Raamattu.
Opeta lapsillesi Jumalan tuntemista ja Hänen kanssaan elämistä.
Vanha Testamentti painottaa sitä voimakkaasti.
Opeta varmasti lapsillesi ja näytä heille.
Haluan puhua kahdesta periaatteesta.
Lapsille voi lukea Raamattua ja opettaa sitä.
Emme tehneet Jumalan Sanaa lapsille yksinkertaisemmaksi.
Toki silloin, kun he olivat 2-3 vuotiaita
selitimme enemmän ja luimme lasten Raamattua.
En jättänyt Sanan terävyyttä pois enkä pehmentänyt sitä.
Pikkulapsille en lukenut hankalia sotakuvauksia.
Luin Daavidin lauluja. He tykkäsivät niistä kovasti.
Jumalan Sanan opettaminen ja Jeesuksen elämästä kertominen
on mahtavaa ja avuksi lapsille.
Toinen asia, mikä varmasti auttaa lapsia on se,
että olemme aitoja jokapäiväisessä elämässämme.
Ei ole tarpeen lapselle kaikkea yksityis- kohtaisesti selittää
Tämän tilanteen kaikkein hankalin juttu on tässä ja tässä...
Vaan niin paljon kuin hän ymmärtää.
Keskellä taisteluita, sairauksia ja muita vaikeuksia
emme jättäneet sanomatta, että Jumala tulee meille avuksi.
Jumala johdattaa. Näetkö, kuinka Hän on tässä meitä tukenut?
Tässäkin Hän meitä rohkaisi.
Tähän lapset olivat tottuneet.
Annoimme lapsille lahjoja. Halusimme, että kaikilla olisi pyörä.
Hyvä ikioma pyörä, jolla on hyvä ajaa.
Vuosia sitten asuimme Ruotsissa ja kävimme raamattukoulua siellä.
Yksi tyttäristämme tahtoi saada yhden pyörän.
Se oli valkoinen ja siinä luki prinsessa. Unelmien pyörä.
Meillä ei ollut tarpeeksi rahaa sitä varten.
Eräänä päivänä koimme, että tänään on se päivä.
Meillä oli se rahasumma, mutta ruokaan jatkossa ei jäisi rahaa.
Jumala sinä autat meitä. Ostamme tyttärelle sen pyörän.
Ostimme pyörän ja Jumala auttoi meitä.
Meiltä ei loppunut ruoka. Kaikki laskutkin saimme maksettua.
Sanoimme tytölle: Katso, kuinka Jumala sinua rakastaa!
Hän mahdollisti sen, että sait juuri tämän prinsessa-pyörän.
Hän ajoi sillä pyörällä pitkään.
Hän sai kokea, kuinka hän on pieni Jumalan prinsessa.
Miksi teimme niin?
Yksi asia on Jumalan Sanan ymmärtäminen.
Tärkeää on myös, että lapsi saa uskonrohkeuden
lapsuudenkodista mukaansa.
Kun otan rohkeita askeleita Jumalan kanssa ja lähden Kaananin maalle,
saan käsiini maidon ja hunajan. Pystyn voittamaan viholliseni.
Pystyn rohkeasti menemään taisteluihin Jumalan kanssa.
Eikö olekin niin, että elämämme on suurimmaksi opetukseksi ja esikuvaksi?
Itse elämme uskossa.
On sanottu, että elämämme ja tekomme puhuvat kovemmin kuin sanamme.
Lapset seuraavat elämäämme ja tekojamme.
Elämmekö itse uskossa ja luottamuksessa Jumalaan?
Onko usko luonnollista ja aitoa?
Onko se osa minua ja sydämeni asenne?
Aikuisina voimme panna uskovan maskin eteen.
Käyn kirkossa ja tunnen raamatunjakeita.
Lapsi tunnistaa, ovatko vanhemmat aitoja.
Elävätkö vanhemmat aidosti niin vai onko se vaan sunnuntaielämää?
Ehkä tavallinen arkipäivä onkin jotain muuta.
Aitoutta lapsen tulisi kotoa saada.
Muistan, kuinka koko perheenä seisoimme uskossa kaksi vuotta
rukouspyynnön tähden, joka oli rakkaalla tyttärellämme Hannalla.
Hannalla ei ollut 1. eikä 2. luokalla yhtään hyvää ystävää.
Se oli hänelle tosi rankkaa. Meille vanhemmille se oli myös vaikeaa.
Sanoin hänelle monta kertaa:
Jos olisin luokallasi, olisin tosi mielelläni ystäväsi.
Tottakai olemme lastemme ystäviä.
He tarvitsevat myös ikäisiään ystäviä.
Rohkaisin tytärtäni sanoen, jos et anna periksi
etkä käännä selkääsi Jumalalle, kun olet kärsivällinen,
saat Jumalalta vastauksen.
Muistan, kuinka yhtenä päivänä ruokapöydässä ennen
syömään ryhtymistä Hanna rukoili ruokarukousta.
Kyynelsilmin hän pyysi Jeesusta siunaamaan päiväkotiaikaista ystävää.
Siunaa Nellaa, kosketa hänen sydäntään. Muistuta hänelle minusta.
Hän rukoili sitä koko sydämestään.
Pari tuntia myöhemmin Nellan äiti soitti ja pyysi Hannaa heille kylään.
Me itkimme ilosta.
Nella on edelleen tyttäreni sydänystävä.
Nella ja hänen perheensä eivät ole uskovia,
mutta he ovat suloisia ihmisiä. Jumala todella kuulee rukoukset.
Jumala kuulee pienen tytön rukouksen.
Kun olemme aitoja kuin pienet lapset Jumalan edessä,
Hän ilomielin vastaa. Ollaan kestäviä ja kärsivällisiä.
Ei päästetä koskaan Jumalasta irti.
Ei silloinkaan, kun Jumala ei vastaa silloin tai sillä tavalla
kuin me odotamme.
Se oli hyvä esimerkki.
Et voi käskeä lapsesi koulu- kavereita. Olkaa nyt ystäviä!
Et voi itse mitään tehdä. Se on avuton tunne.
Olen elänyt Jumalan kanssa jo pitkän aikaa.
Uskon, että se on kokonaan Hänen johdatustaan.
Itsessäni sitä viisautta, voimaa ja kykyä ei ole.
Jumalan kanssa eläessä olen oppinut vielä yhden asian.
Uskon taistelut kestävät läpi elämän.
Nuorempana ajattelin, että kun voitan sen ja sen taistelun,
sitten olen perillä ja asiat on kunnossa.
Olen nähnyt, että edelleen on tarpeen ottaa askeleita.
Ei ole helpommaksi muuttunut.
Jumala odottaa minulta uskoa ja luottamusta.
Hän antaa minulle tehtäviä, jotka ovat yli kykyjeni.
Haluaisin helppoja tehtäviä, joita osaan tehdä.
Aina vaan suurempia askeleita pitää ottaa.
Pitää astua korkeammalle ja taistella vielä yhtä Goljattia vastaan.
Joka kerta se tuntuu niin vaikealta.
Totean sydämessäni etten pysty siihen, Jumala auta minua.
Se on vaikeaa, mutta Sinä olet sen minulle antanut.
Ilmeisesti se siis on mahdollista.
Kaikki on mahdollista sille, joka uskoo Jumalaan.
Olen ymmärtänyt, että Jumala haluaa minun puhuvan hänelle niin.
Olen pieni ihminen ja minun teoillani on pienet seuraukset,
mutta Jumalan kanssa minun pienet tekoni
poraavat aukot suuriin vuoriin ja vuoret sortuvat,
sillä voimallinen Jumala tekee työtä kauttani.
Se on hieno oppitunti, muttei kaikkein helpoin.
Olen miettinyt kutsumustamme.
Hän on kutsunut kaikkia olemaan Hänen lapsensa,
jotka uskollisesti vievät pelastus- sanomaa kaikille tarvitsijoille.
Sekään tehtävä ei ole helppo. Olemme sitä kokeilleet.
Ilman Jumalan johdatusta lopputulos ei ole se oikea.
Ilman Jumalan Hengen elämää emme pysty siihen.
Jumalan Henki pitää olla mukana. Se on suuri kutsuminen.
Olen monesti vetäytynyt. En jaksa enkä osaa. Se ei onnistu.
Sydämeen hyvällä tavalla sattuu. Haluan sitä tehdä.
Haluan Jumala täyttää sinun tärkeää käskyä.
Kanssasi pystyn siihen.
Ei ole sellaista asiaa, joka kannattaisi jättää kesken.
Olkoon se mikä tahansa tehtävä tai kutsuminen.
Mennään loppuun asti.
Tyttäreni huilunopettaja Maris Lend lähetti ihanan sähköpostiviestin.
Hän ei tiennyt, että olen tulossa kanssasi tätä ohjelmaa tekemään.
Hän kirjoitti: Kertu, minkä tahansa työn tai tehtävän Jumala antaa,
hän myös varustaa sinut. Olin juuri Jumalan edessä
rukoilemassa ja kysymässä, kuinka Hän haluaa,
että Hänen tekojaan ja Sanaansa jakaisimme.
Se kirje rohkaisi ja vahvisti minua. Voimme toisiamme uskossa rohkaista.
Jonkun pienen sanan tai pienen viestin kautta.
Jumalan rohkaisun kautta.
Se oli minulle suora rohkaisu Jumalalta.
Hän ilahtui kovasti, kun kiitin häntä.
Ole aina rohkea rohkaisemaan uskonsisaria ja -veljiä.
Voisitko lyhyesti rukoilla katsojien puolesta,
jotka ehkä ovat uskossaan heikoilla?
Koen sydämessäni, että katsojien joukossa on joku,
jolle Jumala on antanut jonkin tehtävän.
Olet luopunut sen tekemisestä.
Elävä Jumala pyydän, että Pyhä Henkesi koskettaisi niitä,
jotka ovat luopuneet ja päättäneet, että tehtävä on liika suuri.
Liian vaikeaa. Olen kuin heinä- sirkka omien ja toisten silmilssä.
Jumala tuo elämä heille Jeesuksen nimessä.
Herätä se alkuperäinen kutsu uudestaan.
Muistuta niistä tehtävistä, jotka olet heille antanut.
Pyydän Jeesuksen nimessä rohkeutta, luottamusta ja vahvuutta
viedä päätökseen kutsumisesi Jumala.
Kiitos ja ylistys.Olet hyvä Isä meille kaikille.
Aamen Jeesuksen nimessä.
Luen ohjelman lopuksi Hepr 10:35-36
Älkää siis heittäkö pois uskallustanne, jonka palkka on suuri.
Sillä te tarvitsette kestäväisyyttä, tehdäksenne Jumalan tahdon
ja saadaksenne sen, mikä luvattu on.
Jumalan rauhaa ja uskonrohkeutta ollaksesi kuuliainen Hänelle.
Suomennos: Päivi Pitko