o
VIRON PASTORIT AREENALLA
Hyvät katsojat, on ilo taas tervehtiä teitä -
TV7 studiosta ohjelmassa "Viron pastorit areenalla".
Olen Eino Lilleleht, Tartton Elämän Sana Seurakunnan pastori.
Vieraanani jälleen on työtoverini
ja uskollinen veli Tom Uiga.
Jatkamme keskustelua palvelemisesta, seurakunnan rakentamisesta, -
näystä ja siitä, miten elää voitelussa.
Tervetuloa taas kerran Tom. - On ilo.
On tosiaan ilo palvella yhdessä Jumalaa.
Se on jotain todella jaloa ja kaunista.
Haluan aloittaa Raamatun jakeilla kirjeestä Hebr. luvusta 12, -
joka puhuu kutsustamme, antautumisestamme -
sekä kehoittaa kestävyyteen. Hebr. 12:1-4:
"Sentähden, kun meillä on näin suuri pilvi todistajia ympärillämme, -
pankaamme mekin pois kaikki, mikä meitä painaa, ja synti, -
joka niin helposti meidät kietoo, ja juoskaamme kestävinä -
edessämme olevassa kilvoituksessa, silmät luotuina uskon alkajaan -
ja täyttäjään, Jeesukseen, joka hänelle tarjona olevan -
ilon sijasta kärsi ristin, häpeästä välittämättä, -
ja istui Jumalan valtaistuimen oikealle puolelle.
Ajatelkaa häntä, joka syntisiltä on saanut kärsiä sellaista vastustusta-
itseänsä kohtaan, ettette väsyisi ja menettäisi toivoanne.
Ette vielä ole verille asti tehneet vastarintaa, -
taistellessanne syntiä vastaan." Jakeet 12-16: -
Sentähden: "Ojentakaa hervonneet kätenne ja rauenneet polvenne;
tehkää polut suoriksi jaloillenne, -
ettei ontuvan jalka nyrjähtäisi, vaan ennemmin parantuisi.
Pyrkikää rauhaan kaikkien kanssa ja pyhitykseen, -
sillä ilman sitä ei kukaan ole näkevä Herraa;
ja pitäkää huoli siitä, ettei kukaan jää osattomaksi Jumalan armosta, -
ettei mikään katkeruuden juuri pääse kasvamaan -
ja tekemään häiriötä, ja monet sen kautta tule saastutetuiksi, -
ja ettei kukaan olisi haureellinen tahi epäpyhä niinkuin Eesau, -
joka yhdestä ateriasta myi esikoisuutensa."
Nämä ovat erikoiset jakeet ja ajankohtaiset tänä päivänä.
Nähdään, että Jumalan sydän kannustaa meitä -
liikkumaan eteenpäin eikä luovuttamaan.
Ettemme väsyisi ja menettäisi toivoamme.
Hän antaa meille käytännölliset neuvot.
Hän sanoo, mitä täytyisi varoa, mihin sitoutua, -
mitä huomioida ja mihin katsoa - - kaikki meidän suojaksemme.
Jumala on puolellamme ja Hän pitää miestä huolta, -
jotta kestäisimme loppuun asti. - Kyllä.
Ei kestääksemme vain joten kuten vaan ollaaksemme valloittajia.
Mieleeni nousee eräs Raamatun kertomus.
Kaaleb ja Joosua olivat miehiä, jotka palatessaan vakoilemasta -
luvattua maata, antoivat hyvän todistuksen.
He myönsivät siellä olevan erilaisia ongelmia ja vastarintaa.
Heissä oli kuitenkin erilainen henki kuin kansassa, -
joka napisi ja näki itsensä heinäsirkkoina vihollisten edessä.
He näkivät itsensä heikkoina ja voimattomina.
Joosua ja Kaaleb hiljensivät kansaa ja sanoivat: -
"Jumala on kanssamme, me valloitamme sen maan."
On traagista, että koko sukupolvi, -
joka ei kulkenut Jumalan kanssa, kärsi kansan asenteen tähden.
Joosua ja Kaaleb kuitenkin lähtivät luvattuun maahan.
Tämä kertomus on puhutellut sydäntäni vahvasti.
Kaaleb oli 85 -vuotias vanha mies seisoessaan Joosuan edessä -
kun maata jaettiin ja mietittiin, että onko vielä maita vallattava.
Sillä Jumala sanoo, että vaikka olette paljon taistelleet, -
taistelut eivät ole loppuneet, niitä on vielä.
Silloin Kaaleb sanoi Joosualle oman voimansa olevan yhtä suuri -
kuin Mooseksella 45 vuotta sitten lähtiessään maita valtaamaan.
Nämä ovat ihmeellisiä sanoja.
On esimerkillistä säilyttää voimansa ja vahvuutensa -
sekä pitää yllä näkyä vielä 85-vuotiaanakin.
Miten nämä sanat sinua ovat puhutelleet?
Selkeästi tulee esiin, niin Joosuan ja Kaalebin tarinassa -
kuin myös Hebr. 12 -luvussa, asenteemme.
Hebr. 12 -luvussa Jumala haluaa puhua meille rohkeutta -
kehoittaen vahvistamaan hervonneita käsiä ja rauenneita polvia.
Hän kertoo meille asenteen muutoksesta.
Ei olosuhteiden helpoiksi muuttumisesta.
Kyse ei ole tilanteesta vaan siihen suhtautumisestamme.
Määräävä Joosuan kohdalla oli Jumalan läsnäolossa viipyminen.
Hän nosti katseensa olosuhteiden yläpuolelle.
Ylitse jättiläisten, joiden silmissä ihmiset näyttivät heinäsirkoilta.
Samoin kuin Kaaleb.
Tämä on haaste myös meille seurakunnan palvelijoina.
Emme pysty omissa voimissamme ottamaan vastaan haasteita.
Vaan "Jumalani avulla minä ryntään ylitse muurin", -
kuten psalmissa 18:30 sanotaan.
Luotan Jumalaani, joka on voimani ja väkevyyteni, kilpeni ja suojani.
Niin paljon lupauksia.
Kuinka paljon Jumala odottaakaan meidän luottavan enemmän Häneen -
ja palvelevan sillä voimalla, joka tulee Herraltamme.
Näin Raamattu sanoo. Asenteemme on määrävä.
Vaikeudet ja vastoinkäymiset tulevat joka tapauksessa.
Maailma on epätäydellinen, tapahtuu kaikenlaisia asioita.
Tärkeä on asenteemme ja katseemme suunta.
Usein ihmiset väsyvät, loppunpalavat, sielu heikentyy, -
into vaipuu, aletaan pelkäämään vastuunkantamista.
Ollaan kenties epäonnistuttu.
Henki, sielu ja ruumis täytyy olla aina tasapainossa.
Kun yksi niistä on epätasapainossa, puuttuu kokonaisuus.
Silloin tapahtuu lankeeminen. Miten sinä tämän näet?
Seurakunnassa palvellessaan on tärkeä nähdä -
Jumalan antama kokonaiskuva.
Itse olen havainnut välillä olevan hyödyksi, -
niin henkisesti kuin fyysisesti, -
sulkea ovi jäkeensä ja lähteä ulos kävelylle.
Jumala kehoitti Aabrahamiakin lähtemään ulos katsomaan tähtiä?
Nimenomaan. Jumala kutsui Aabrahamin ulos.
Poistumaan hänet vanginneista murheista ja tilanteista.
Jumala pyysi jättämään kaiken taakseen ja seuraamaan Häntä.
Minäkin koen elämäni erikoisimpia hetkiä -
kun Pyhä Henki kutsuu haluten näyttää jotakin.
Hän pyytää jättämään kaiken sivuun ja seuraamaan Häntä.
Joskus vaihtamaan sijaa.
Itselleni suureena haasteena, seurakunnassa palvellessani -
ja tavanomaista työtä tehdessäni, on olla unohtamatta perhettäni.
Etten havaitsisi 10 vuoden kuluttua -
omistavani pojan ja tyttären, joita en tunne -
enkä tiedä heidän kuulumisiaan.
Minun täytyy löytää aikaa myös heitä varten.
Raamattu sanoo selvästi, että joka ei pidä huolta -
perhekuntalaisistaan, on uskotonta pahempi.
Löydetään aikaa myös perheillemme.
Vahvat perheet rakentavat myös vahvan seurakunnan.
Tämä on haaste, koska tarpeita on aina.
Erilaisia tarpeita. Soitetaan tarviten huomiota.
Kuten Jeesuksen päivillä. Ihmisillä on tarpeita.
Moiti tai älä, mutta ihmisillä on kaikenlaisia tarpeita.
Pystymmekö palvelijoina ja pastoreina -
vastaamaan kaikkien tarpeisiin?
On mahdotonta antaa 100% ajastamme.
Miten siihen sitten suhtautua?
Pystymmekö kantamaan huolta kaikkien tarpeista?
Täytyisikö antaa aikaamme joka suuntaan?
On melkein ironista, että perehtymällä kokosydämisesti -
käsittelemään jonkun ihmisen ongelmaa, -
tuntuu kuin se kasaisi päällensä lisää ongelmia.
Joku heti soittaa ja joillekin tulee riitaa, -
yllättäen muistaa tekemättä jääneen asian.
Ja se kaikki kasaantuu päälle kunnes tulee loppunpalaaminen.
Terveen näkökulman asiaan antaa Jeesus Kristus.
Evankeliumi kertoo siitä, kun opetuslapset toivat -
Jeesuksen luo apua tarvitsevan ihmisjoukon omine sairaineen.
Jeesus sanoi heille lähtevänsä muihin kyliin, -
koska sielläkin oli Hänen apuansa tarvitsevia.
On erilainen rohkeus toimia Pyhän Hengen kehoituksesta.
Jumala ei koskaan pyydä meitä tekemään enemmän kuin kestämme.
Joskus se on vastoin inhimillistä logiikkaa.
Omatunto, vastuuntuntoisuus ja järki kehoittavat tekemään hyvää.
Näin tekemällä päätyy tilaneeseen, jossa ei kykene enää mihinkään.
Rasitetaan itseämme asioilla, joita ei ole tarkoitus tehdä.
Tasapaino saadaan kykenemällä erottamaan -
itselleen kuuluvat tehtävät toisille tarkoitetuista.
Puhun nyt pastorina kaikkien muittenkin puolesta.
Uskon, että on tärkeää kannatella hengellisten johtajiemme käsiä -
ja pitää heitä tuoreina. Vastuu ja hengellinen taakka -
on suuri heidän päällään. Jumalan Sanakin sanoo, -
että heidän työnsä on ylvästä. Mutta etteivät he väsyisi sen -
ylvään työn keskellä, vaan että he voisivat tehdä työtään ilolla.
Meidän tulee nähdä kokonaisuus. Pastorikin on ihminen.
Hänellä on omat tarpeensa ja meidän on tärkeä auttaa häntä.
Iloinen pastori tekee iloiseksi koko seurakunnan.
Väsyneestä ja kyllästyneestä pastorista ei ole iloa kenellekkään.
Uskon, että seurakunnan on tärkeä ymmärtää ja kunnioittaa pastoria.
Viime kerralla puhuimmekin johtajiemme arvostamisesta.
Meillä on Virossa fantastisia pastoreita. He tekevät työtään -
ilolla ja rakkaudella ihmisiä kohtaan. Se on niin mahtavaa.
Välillä kutsumme ihmisiä, jotka kokevat kutsua toimia -
pastoreina tai lähetystyöntekijöinä. Ihmiset eivät usein nosta kättään.
Olen kuullut sanottavan, että se on itsemurha-palvelustehtävä.
Kuka haluaisi laittaa oman päänsä vadille?
Ihmisten murheet ja ongelmat hukuttavat oman yksityiselämän.
Mutta mehän kuolemmekin itsellemme päivittäin tätä työtä tehdessä!
Niin, mutta silti meillä on ilo ja vapaus.
Voit mennä kokouksen jälkeen kotiin ja sulkea oven takanasi.
Vietät aikaa perheesi kanssa.
Näin Kristuksen ruumis kasvaa. Me tarvitsemme hyviä pastoreita.
Me emme saa väsyttää heitä.
Käytännön asiat ovat usein väsyttäviä.
Pienimmissä paikoissa täytyy tehdä rakennustöitä.
Paljon on ohjelmien suunnittelua ja johtamista.
Aikaa Sanan parissa on kovin vähän, samoin aikaa perheelle ja suhteille.
Siinä vaiheessa kaikki kärsii. Jumala ei halua, että näin käy.
Meidän täytyy leikata läpi ja löytää itsellemme aikaa vaikka väkisin.
Voin kertoa omasta elämästäni. Huomaan aina uudelleen, -
että tämä on ainoa oikea tapa. Usein kysyn itseltäni työpäivän -
lopussa, kun olen täyttänyt kaikki sata tehtävääni: -
Suhtaudunko ihmisiin niinkuin haluaisin heidän suhtautuvan minuun?
Jos en ole ottanut aikaa itselleni, huomaan ajavani ihmisten yli.
Joku tarvitsee aikaani, vaikka vain muutamaa ystävällistä sanaa, -
mutta olen niin kiinni omissa huolissani, etten huomaa muita.
Se voi satuttaa ihmisiä. Minun esikuvani on Daniel.
Kolme kertaa päivässä hän varasi aikaa Jumalan edessä olemiseen.
Hän polvistui ja kumarsi Jumalan edessä.
En tarkoita tuntien rukousmaratonia. Sydämenasenteesi tulee olla: -
Jumala, tässä minä olen! Laitan omat asiani sivuun ja tahdon kuunnella.
Mitä minun oikeasti pitäisi tänään tehdä, minne mennä?
Muistan, kun Pyhä Henki on sanonut: Jätä tämä asia väliin.
Myöhemmin joku soittaa ja kertoo, että asia onkin jo hoidettu.
Hän voi tehdä asioita puolestamme, kun etsimme ensin Häntä ja -
laitamme Hänet ensisijalle.
Sisältäni nousee myös kutsu seurakunnan työntekijöille ja -
seurakuntalaisille. Kaikki me odotamme pastoreilta parasta.
Hänen tulee olla aina hengessä, tarjota meille aina tuoretta leipää.
Haluamme, että hän kävisi jokaisen kodissa.
Haluamme, että hän tervehtii kaikkia. Haluamme hänen olevan positiivinen.
Hänen silmiensä tulee loistaa ja hänen pitää aina rohkaista.
Mutta mitä me itse teemme kaikkien näiden odotusten täyttämiseksi?
Seurakuntana voisimme todella kannatella pastorimme käsiä.
Palkitsemme hänet omalla kunnioituksellamme.
Sanomalla: Kiitos, arvostan työtäsi. Annamme hänelle lepohetkiä.
Joidenkin ongelmat kasvavat niin suuriksi, että he soittavat joka päivä.
Nyt minulla on pastori, joka kuuntelee!
Loppujen lopuksi tämä väsyttää pastorimme.
Mitä suosittelet tekemään?
Seurakunta on kuin mikä tahansa perhe, valtio tai kaupunki.
Jeesus sanoo, että yksikään yksikkö ei pysy pystyssä, -
jos se on keskenään riidoissa. Kun siellä on juoruilua, -
hävittävää kritiikkiä ja muuta rikkovaa.
Yksikään tällainen yksikkö tai ruumis ei pysty kasvamaan näin.
Jumala on puhunut meille, että seurakunnan ulkopuolinen -
painostus vaikuttaa aina positiivisesti. Koimme tämän -
Virossa, kun seurakuntaa vainottiin esimerkiksi valtion puolelta.
Tällainen yhdistää seurakuntaa.
Tuntuu siltä, että teemme jotain oikein.
Seurakunta kokee yhteyttä, kun on yhteinen vihollinen.
Ymmärretään, että tämä on hengellistä sotaa.
Se vahvistaa seurakuntaa.
Seurakuntaa eivät riko ulkoiset vaan sisäiset ongelmat: -
juoruilu, kriittisyys, pahanpuhuminen.
Johtajien kritisointi, läheisistä pahan puhuminen.
Näistä tulee niin paljon epävarmuutta ja ongelmia, tarpeetonta huomioita.
Jos koko seurakunnan energia menee näiden tilanteiden ratkaisuun, -
se ei ole hyvä merkki.
Sitä ammattia ei kukaan halua.
Mietitään, mikä seurakunta on. Raamatun mukaan Kristuksen ruumis.
Kristus on seurakunnan pää. Joten seurakunta on kokonaan -
Kristuksen oma, osa Häntä. Olemme hänen temppelinsä.
Jos me otamme itsellemme sanavallan... En tarkoita, -
ettei meidän tulisi ollenkaan huomioida syntiä.
Mutta jos annamme kielellemme vallan repiä rikki Kristuksen -
ruumis, astumme sanoillamme Kristusta vastaan. Me otamme -
itsellemme auktoriteetin hävittää se, minkä Kristus on rakentanut.
Meidän tulisi huomioida enemmän sanoja ja puhettamme.
Raamattu sanoo, että kun pidän jotain huonona ja -
puhun negatiivisesti, minusta tulee tuomari.
Tähän ei Jumala ole kenellekkään meistä antanut valtaa.
Uskon, että Jumala todella haluaa osoittaa meille tämän asian ja -
kasvattaa meitä pitämään kielemme kurissa.
Kun on jotain kritisoitavaa, olkoon se myös rakentavaa.
Ongelmista puhuessa tulisi aina löytää ratkaisu.
Sitä Jumala odottaa.
Viime aikoina olen paljon ajatellut, kuinka Jeesus itse ja ne pyhät, -
joista kerrotaan Raamatussa, olivat täynnä armoa ja totuutta.
Nämä kaksi käyvät käsi kädessä.
Jos puhut vain totuutta, se voi olla hyvin hävittävää, -
kun sen takana ei ole armoa. Jos puhut vain armoa, -
jonka mukana ei ole totuutta, synnille jää tilaa.
Vaikka nuhtelisit veljeäsi, voit olla täynnä armoa.
Katsot häntä silmiin ja hän tietää, että teet sen rakkaudessa.
Silloin voit puhua 100% totuutta, täynnä armoa ja rakkautta.
Tämän tulisi olla meidän asenteemme myös puhuessamme seurakunnasta, -
pastorista tai ongelmistamme. Emme puhu pahaa, -
samalla olemme täynnä totuutta. Emme peräänny totuudesta.
Uskoessamme seurakuntaamme, meidän tulee olla sen faneja.
Emme rakasta vain Isää, vaan myös Kristuksen ruumista.
Emme rakasta vain päätä, Jeesusta Kristusta.
Tämä on meidän haasteemme. Uskon, että Jumala auttaa meitä.
Meidän tulee tukea ja rohkaista toinentoistamme.
Kuten luimme heprealaiskirjeestä, meillä on ympärillämme suuri pilvi -
todistajia, jotka kehottavat meitä jatkamaan eikä luovuttamaan.
Tämä on kaikkien pyhien ja suuren esirukoilijamme, Jeesuksen, -
rukous meidän puolestamme.
Rakkaat televisiokatsojat, haluamme rukoilla myös -
teidän puolestamme. Toiveemme on, että teidän uskonne olisi pysyvää, -
että sielunne ei heikkenisi. Että voisitte nähdä kaiken -
sen hedelmää, mitä Jumala on elämäänne laittanut.
Jumala haluaa teidän kasvavan.
Haluamme yhdessä rukoilla puolestanne, että Jumalan käsi olisi yllänne.
Rakas Taivaan Isä, kiitämme Sinua ja rukoilemme kaikkien näiden -
katsojien puolesta, jotka ovat seuranneet ohjelmaa.
Kiitos siitä vahvuudesta ja virvoituksesta, jonka annat -
heidän elämäänsä, vahvistaaksesi heidän käsiänsä ja polviansa.
Tasoittaaksesi tien sinun kirkkaudellesi.
Siunaa seurakuntia ja erityisesti paimenia, jotka uskollisesti -
tekevät Sinun työtäsi. Siunaa heitä ja virkistä heitä Henkesi kautta.
Siunaa seurakuntaa, jokaista oman ruumiisi jäsentä.
Että he voisivat löytää oman tehtävänsä.
Huolehtien toinentoisestamme, että löytäisimme voimaa kasvaa.
Kiitos Sinulle, siunaamme ja kiitämme Sinua, Jumala.
Kiitos, Tom, tästä ajasta. Haluatko vielä lopetukseksi sanoa jotain?
Uskon, että tämä on ravistelun ja haasteiden aika.
Mutta sisältäni nousee se, että Jumala nostaa Kristuksen ruumiin -
Virossa ja koko maailmassa. Eräänä päivänä saamme olla -
yhdessä niitten pyhien kanssa, jotka sanoivat Jumalalle: -
Anna Sinulle kaikkeni. Sinun tiesi ja suunitelmasi on paras.
Uskon, että sinä olet myös kanssamme korjaamassa -
tätä lopunajan satoa. Eräänä päivänä iloitsemme yhdessä -
Jumalan edessä siitä, mitä Hän on tehnyt meidän keskuudessamme.
Juoksemme voitokkaasti kilpajuoksumme loppuun!
Kiitos, Tom, että keskustelit kanssani näistä aiheista.
Kiitos, rakkaat televisiokatsojat, että olitte kanssamme.
Kiitos, TV7, tästä studioajasta! Siunausta teille ja näkemiin!
Suomennos: Sanna Pitko