VIRON PASTORIT AREENALLA
Meillä on ilo tervehtiä teitä TV7 studiosta -
ohjelmasta "Viron pastorit areenalla".
Vieraanani on tänään Tom Uiga.
Tulemme keskustelemaan palvelemisesta, näystä -
ja miten pitää yllä näkyä, jonka Jumala on meille antanut.
Puhumme siitä, miten palvella ja rakentaa seurakuntaa.
Tervetuloa Tom. -Ilo on puolellani, kiitos.
Haluan aloittaa Raamatun jakeilla, -
jotka koen olevan johdatuksena keskusteluumme.
Uskon Pyhän Hengen tuovan kauttamme esiin, minkä Hän tahtoo.
Ja se voisi olla meistä jokaiselle vahvistukseksi.
Usein kuulemme, että aika, jossa tänään elämme on todella erikoinen.
Ihmiset ilmaisevat sitä eri tavoin.
Se on muutosten, ravistelun tai myös koettelemusten aika.
Jumala koettelee meitä, meidän uskollisuuttamme.
Tavalla tai toisella havaitsemme aikamme olevan erilaista.
Haasteet edessämme ovat suurempia kuin koskaan aikaisemmin.
Haaste pysyä uskollisena ja pitää yllä se, -
minkä Jumala on antanut, juosta kilpajuoksua.
Aikamme on mielenkiintoinen.
Tulevista ajoista kertoo myös 1. Tes. 5:1-11: -
"Mutta aikakausista ja määrähetkistä ei teille, veljet, -
ole tarvis kirjoittaa; sillä itse te varsin hyvin tiedätte, -
että Herran päivä tulee niinkuin varas yöllä.
Kun he sanovat: "Nyt on rauha, ei hätää mitään", -
silloin yllättää heidät yhtäkkiä turmio, -
niinkuin synnytyskipu raskaan vaimon, eivätkä he pääse pakoon.
Mutta te, veljet, ette ole pimeydessä, niin että se päivä voisi yllättää -
teidät niinkuin varas; sillä kaikki te olette valkeuden lapsia ja päivän lapsia; -
me emme ole yön emmekä pimeyden lapsia. Älkäämme siis nukkuko -
niinkuin muut, vaan valvokaamme ja olkaamme raittiit. Sillä ne, -
jotka nukkuvat, ne yöllä nukkuvat, ja jotka juovat itsensä juovuksiin, -
ne yöllä juovuksissa ovat. Mutta me, jotka olemme -
päivän lapsia, olkaamme raittiit, ja olkoon pukunamme -
uskon ja rakkauden haarniska ja kypärinämme pelastuksen toivo.
Sillä ei Jumala ole määrännyt meitä vihaan, vaan saamaan pelastuksen -
Herramme Jeesuksen Kristuksen kautta, joka on kuollut meidän edestämme, -
että me, valvoimmepa tai nukuimme, eläisimme yhdessä hänen kanssaan.
Sentähden kehoittakaa toisianne ja rakentakaa toinen toistanne, -
niinkuin teettekin."
On mielenkiintoista, että hän kertoo tulevien aikojen -
olevan vaikeimpia ja monimutkaisempia.
Samalla näemme selvästi toivon, -
että Jumalan kansana saamme elää eri tavalla.
Olemme päivän lapsia.
Valon lapsia keskellä uppiniskaista ja nurjaa sukupolvea, -
jossa pimeys yhä pimenee ja tapahtuu outoja asioita.
Välillä pitää päästään kiinni ja miettii, -
että ollaanko me samalla planeetalla?
Enää ei edes kykene selvittämään, miten nämä asiat oikein tapahtuvat.
Mutta tämän kaiken keskellä Jumalalla on suunnitelma.
Näemme toivoa ja Hänen rohkaisevan meitä.
Hän sanoo, ettei Jumala ole asettanut meitä vihan alle -
vaan Hän on valmistanut meille ulospääsyn.
Hän on antanut meille kaiken tarvittavan elääksemme voitokasta uskon elämää, -
palvellen Jumalaa ja pitäen yllä uskoamme.
Miten nämä jakeet sinua puhuttelevat?
Vahvistan ajatuksen, että nyt ovat erilaiset ajat.
On ravistelemisen ajat.
Avoimin silmin ympärille katsottaessa huomaa, -
että itsestään selvänä pidetyt asiat eivät enää toimikaan.
Yhteiskuntamme on rakennettu periaatteiden varaan.
Kuten kristillisen taustan omaava perhemalli jne.
Nykyään ei enää voi sanoa sen olevan niin alkeellista.
Niin että jokainen näkee sen samalla tavalla.
Yhtäkkiä tuodaan esiin periaatteet, jotka ovat täysin vastakkaisia -
Jumalan Sanalle. Ihminen on valinnan edessä - kumpaa totuutta uskoa?
Vielä lisätään, että on monia totuuksia tai että totuus on suhteellinen.
Eikö olekin näin? -Niin. Jokainen näkee omalla tavallaan.
Kaikilla on oikeus nähdä omalla tavallaan.
Meidän on hyväksyttävä toisemme.
Mielenkiintoista, että tässä sanotaan ettemme ole pimeydessä.
Olemme valon lapsia, kuten sanoit.
Olemme hereillä ja raittiit, olemme päivän lapsia.
Tämä kuvastaa niin hyvin maailmassa tapahtuvaa.
Pimeys pimenee ja siitä syystä valokin lisääntyy.
Kontrasti suurenee. Tämä tapahtuu myös seurakunnassa.
Kiusaus maailman puoleen yhä tehostuu.
Kanavia ja mahdollisuuksia tuoda kiusauksia eteemme on yhä enemmän.
Päivittäin erilaisa ääniä, mainoksia, värikkäitä vetonauloja -
yrittämässä kahlita sydäntämme, energiaamme ja keskittymistämme.
Yhä enemmän täytyy myös kristityn tehdä valintoja omassa elämässään.
Mitä minä kuuntelen ja minkä perässä menen?
Voisitko sinä pastorina kertoa, -
mitä tapahtuu ravistelun aikana seurakunnassa?
Kukaan meistä ei odota ravistelua eikä pyydä Jumalalta vaikeuksia.
Kaikki me rukoilemme, että Jumala auttaisi, -
että voisimme päästä Häntä lähemmäs ja elää Hänelle.
Emmehän toivo tilanteemme huononemista.
Se on todella kivulias vaihe.
Joskus luulemme, että muutos elämään tulee helpomman kautta.
Jotkut niistä tulevatkin todella voimakkaina kokemuksina.
Ilman sitä Jumalan seurakunta ei kehity.
Jeesus Kristus sanookin, että Hän rakentaa seurakuntaansa.
Hän puhdistaa ja tulee takaisin hakemaan seurakuntansa, -
joka on tahraton ja rypytön.
On ilmiselvää, että on koettelemusten aika.
Vanhaan malliin ei enää pärjää.
Näistä ajoista on joku sanonut mielenkiintoisella tavalla: -
"Tämä on kuin nuoliheittoa, jossa heität nuolen -
ja osut sillä joko kakkoseen tai viitoseen.
Nykyään hengellisesti ei saa heittää mihin sattuu.
Täytyy osua kymmeneen." - Niinpä.
Pitää tajuta, missä ajassa elää, missä sijaitsee ja seurata kutsua.
Ei voi istua kahdella penkillä tai kulkea kainalosauvoilla.
Olla toinen jalka maailmassa ja välillä ottaa Jumalaa vakavasti.
Näin ei voi leikkiä. Se ei ole mahdollista enää.
Kaikki, mikä on hiekalle rakennettu, tulee ilmi.
Se voi tulla itsellekin yllätyksenä.
Yhtäkkiä olet tilanteessa täysin ennalta-arvaamattomasti.
Se pistää miettimään, mille olemmekaan elämämme rakentaneet.
Miten olemme elämämme rakentaneet?
Tätä on ravistelun aika. Samalla myös koettelemusten aika.
Tämän voi sanoa myös niin, että Jumala puhdistaa seurakuntaansa.
Hän sanoo Sanassaan, että Hän haluaa asettaa morsiamensa -
vailla tahraa, ryppyä tai virhettä Jeesuksen kristuksen eteen.
Pidetään me siitä tai emme, Hän silti ravistelee.
Hän erottaa lampaat vuohista.
Se on prosessi, joka tullessaan tuo pelkoa, jopa pettymystä.
Miten seurakunnan keskellä sellaista voi tapahtua? Ihmiset jopa eroavat.
Tapahtuu jotain, joka ravistaa koko seurakuntaa.
Uskon Jumalan olevan sen takana. Hänellä on suunnitelmansa.
Vaikka asiat eivät seurakunnassa menisi Hänen parhaan tahtonsa mukaisesti.
Uskon, että Jumalan suunnitelma on puhdistaa seurakuntaa kuin kultaa.
Hän koettelee sen tulessa nostamalla lämpöä.
Nyt, lopunaikoina, lämpöasteet nousevat.
Olemme yhä selkeämmän valinnan edessä.
Menenkö 100% Jumalan tietä vai annanko periksi maailman himoille?
Annanko periksi rahan himolle tai jollekin, johon maailma ohjaa?
Yhä selkeämmäksi muuttuu konflikti.
Lopulta se muuttuu vastustamattomaksi kristitylle.
Seurakunnassa on kuitenkin niitä, jotka päättävät antaa Jumalalle kaiken.
Sen näkeminen rohkaisee.
Kumpi tilanne seuraavista sinua puhuttelee enemmän?
Joko se, kun näet tilanteen menevän niin kuin ei pitäisi -
vai se, kun näet ihmisiä yhä enemmän antautumassa Jumalalle?
Sekä että.
Aika ei varmasti ole sellainen, jossa iloita toisen kärsimyksestä.
Silloin kun joku on koettelemuksessa tai etääntynyt.
Tämä ei ole paikka ylemmyydentunteelle, jossa iloita -
vain omasta vahvistumisestaan Jumalan kanssa.
Tämä ei myöskään ole paikka pakenemiselle.
Eikä paikka, jossa katsotaan kuka meistä lankeaa.
Jossa katsotaan, kuka kestää ja kuka ei.
Jossa voivotamme ja osoitamme sormella kaikkitietävänä.
On aika, jossa me kaikki yhdessä autamme toisiamme.
Vaikeuksissa olevia tuemme ja autamme esirukouksin.
Ei todellakaan ole aika, jossa vaan voivotella.
Monet asiat pistävät ihmettelemään, mitä oikein tapahtuu ihmisten elämissä.
Toistemme tukeminen on erittäin tärkeää.
Rukoilemme toistemme puolesta ja pidämme koossa Jumalan seurakuntaa.
Ei ole aika juosta pakoon.
Esimerkki ei kuulosta kovin hyvältä, mutta sanotaan, -
että kun laiva on uppoamassa, eräät poistuvat laivalta.
Kuvannollisesti ravistelun ja vaikeuksien kautta -
paljastuu todellinen olemuksemme.
Muutoksia tilanteissa, vaikeuksia ja myrskyjä tulee joka tapauksessa.
Niitä tulee tänään sekä huomenna.
Mutta mitä teemme sillä hetkellä? Juoksemmeko karkuun -
ja luulemme pääsevämme sitä pakoon?
Olemmeko sitoutumatta niihin, joilla on vaikeuksia?
Siinä tulee peliin kuuliaisuus. Se, että olen Kristuksen ruumiissa.
Olen yksi sen jäsenistä.
Kun toisella kädellä menee huonosti, ei toinen lähde pois.
Eikä jalka juokse karkuun.
Olemme kuin ruumiin jäsenet, kokonainen ruumis.
Huolehdimme toisistamme.
Ei ole aika juosta pois tai osoittaa sormella, vaan esirukoilla -
itkeä itkevien kanssa ja iloita iloitsevien kanssa.
Näin saamme kasvuvoiman Kristuksen rakentamiseen.
Tästä nousee taas mieleen Raamatusta 1. Tess. 5, -
joka jatkuu alaotsikolla "neuvoja seurakunnan elämään".
Juuri näille lopun ajoille. Luemme yhdessä 1. Tess. 5:12-23:
"Mutta me pyydämme teitä, veljet, antamaan tunnustuksenne niille, -
jotka tekevät työtä teidän keskuudessanne -
ja ovat teidän johtajanne Herrassa ja neuvovat teitä, -
sekä pitämään heitä erinomaisen rakkaina heidän työnsä tähden.
Eläkää rauhassa keskenänne."
Ja seuraavaksi rohkaisevia sanoja seurakunnalle:
"Me kehoitamme teitä, veljet: nuhdelkaa kurittomia, -
rohkaiskaa alakuloisia, holhotkaa heikkoja, -
olkaa pitkämieliset kaikkia kohtaan.
Katsokaa, ettei kukaan kosta kenellekään pahaa pahalla, -
vaan pyrkikää aina tekemään hyvää toinen toisellenne ja kaikille.
Olkaa aina iloiset."
Jopa vaikeuksissa hän kehoittaa olemaan iloinen.
"Rukoilkaa lakkaamatta. Kiittäkää joka tilassa.
Sillä se on Jumalan tahto teihin nähden Kristuksessa Jeesuksessa."
Hän myös sanoo: "Henkeä älkää sammuttako, -
profetoimista älkää halveksuko, mutta koetelkaa kaikki, -
pitäkää se, mikä hyvää on; karttakaa kaikenkaltaista pahaa."
Uskon tämän olevan haaste myös lopun aikoina.
Ja sitten hän sanoo: "Mutta itse rauhan Jumala -
pyhittäköön teidät kokonansa, ja säilyköön -
koko teidän henkenne ja sielunne ja ruumiinne nuhteettomana -
meidän Herramme Jeesuksen Kristuksen tulemukseen."
Minkälaista sijaa näet sinä pyhittämisellä näinä aikoina?
Pyhittäminen on kaiken keskipiste.
Jumalan Sana sanoo, ettemme voi nähdä Jumalaa ilman pyhitystä.
Sisälläni nousee ajatus, että joskus korotamme asioita, -
jotka tekevät meistä pyhiä. Jumala itse sanoo: -
"Olkaa pyhät, sillä minä olen pyhä".
Hän ei sano: "Olkaa pyhät niin kuin minä, joka teen pyhiä tekoja."
Hän sanoo: "Olkaa pyhät, sillä minä olen pyhä."
Se kertoo Hänen luonnostaan ennemmin kuin Hänen teoistaan.
Me taas toisinaan yritämme samaistua tekojemme kautta.
Minkälaiset housut ovat jalassa? Onko tavanmukaista ja kohteliasta?
Sille kaikelle on kyllä paikkansa, mutta tietyt asiat eivät tee meistä pyhiä.
Pyhäksi meidät tekee Jumala. - Niinpä.
Pyhityksen prosessissa on tärkeää etsiä Häntä.
Haluamme Jumalan luonteen siirtyvän meihin.
Se tekee meistä pyhän.
Ei oppimamme ilmaisutavat ja pyhät käyttäytymismallit.
Hän on Henkilö, Hän on itse Jumala, joka meistä tekee pyhän.
Siitä syystä henkilökohtainen suhde Jumalaan on välttämätön.
Uskomme pohjana on Jumalan tunteminen.
Jeesuksen Kristuksen tunteminen Hänen Poikanansa.
Hän on ainoa tie.
Ilman henkilökohtaista suhdetta Häneen emme voi kestää.
Silloin meiltä puuttuu pohja.
Tänäpäivänä emme pärjää loppuun asti vanhoilla opituilla malleilla.
Uskon meidän olevan pisteessä, jossa täytyy uudistua.
Voimamme loppuvat kesken ellemme uudistu.
Mieleeni nousee aika kun itse aloitin seurakunnassa palvelemisen.
Ollessaan nuori aktiivinen ihminen täynnä ideoita, -
ajatuksia ja nuoruuden voimaa, on helppo aloittaa -
Jumalan valtakunnan työtä kuin mitä tahansa työtä.
Laitat siihen huomiosi ja energiasi. Ennemmin tai myöhemmin päädyt
päädyt siihen, että olet palvellut Jumalaa kokonaisen viikon seurakunnassa, -
ja kysyt: "Olenko ollut työssäni oikeasti yhteydessä Jumalaan?".
Voi olla, että havaitsen tehneeni kaiken työn -
ja kantaneeni kaikki taakat omissa voimissani.
Muistan kun olin loppuunpalamisen partaalla ja -
taakkoja, johon voimani tuskin riittivät, oli niin paljon.
Rehellisesti, Jumalan työtä ei voi tehdä inhimillisesti.
Siinä tulevat vastakohtana esiin Jeesuksen sanat: -
"Sillä minun ikeeni on sovelias, ja minun kuormani on keveä.".
Loppuunpalamisen reunalla mietit, että eihän se kuorma ole keveä.
Usein sillä hetkellä Jumala kutsuu luoksensa -
ja sanoo, ettei Hän odota oikeita tekojamme ja palvelutyötämme.
Hän ei odota viikon ponnistelujamme tuotavaksi Hänelle -
kysyen: "Jumala kelpaako tämä Sinulle, ottaisitko vastaan?".
Hän sanoo: "Tule luokseni, annan sinulle Minun Henkeni.
Annan sinulle Minun ajatukseni. Jätä kaikki muu sivuun.
Keskity tähän. Annan voiteluni ja siunaukseni, Minä olen kanssasi.".
Silloin et tee kaikkea omissa voimissasi, sanoen Jumalalle: -
"Kelpaako tämä Sinulle Jumala? Ole kiltti, ota tämä vastaan."
Päinvastoin, olen Hänen yhteydessään, kuljen aina Hänen kanssaan.
Olemme täällä tänään Hänen kanssaan.
Ilman Häntä ei olisi tarkoitusta sillä, mitä tänään teemme.
Yhä enemmän korostuu palvelemisessa elävän yhteyden pitäminen Jumalaan.
Vain pienet hetket jokaisessa päivässä.
Kaikessa, mitä Jumalalle teemme, pitäisi pysyä näky, -
jolla Hän on meidät kutsunut.
Intohimo, jano Jumalan puoleen, mielenkiinto, seikkailunhalu, -
ilo Jumalassa - kaiken sen pitäisi pysyä.
Jumala antaa meille ne hetket. Sanon niitä merkkivaloiksi.
Säilyttääksemme henkemme, sieluumme ja ruumiimme
nuhteettomana Jeesuksen Kristuksen tulemukseen.
Ettemme kulkisi pettyneenä, väsyneenä ja uupuneena maaliin.
Pettymys, väsymys js uupumus ovat aina oven takana odottamassa.
Ellemme ole tarkkana, voimme kadottaa näkymme.
Toimitessamme vanhan totutun kaavan mukaan, -
kadotamme motivaatiomme, ilomme ja tyytyväisyytemme.
Siinä hetkessä täytyy jarruttaa tosi nopeasti ja tehdä muutoksia -
nähdäkseen Jumalan palvelemista toisessa valossa.
Jumala haluaa meitä auttaa ja Hän puhuu meille joka päivä.
Vaikka olisimmekin pettyneitä. Kuka meistä ei olisi ollut?
Pettynyt voi olla tilanteisiin, itseensä, vanhempiinsa, -
seurakunnan johtajiin, järjestelmiin, yhteiskuntaan, -
poliitikkoihin ja vaikka mihin.
Pettymys on salakavala ja imee voimamme.
Kuin pikkulapsi, joka tarvitsee ruokkimista.
Fyysistä väsymystä poistaa lepo tai matkustaminen, -
meren rannalla perheen kanssa ajanvietto.
Voimat palautuvat ja jatkat eteenpäin.
Pettymys ei poistu meistä nukkumalla.
Jumalalla on lääke vapauttamaan meidät siitä -
niin että elämämme visio elävöityisi.
En tarkoita vain seurakunnassa palvelemista, vaan jokaista aluetta,
johon Jumala meitä kutsuu.
Vaikka me voisimme luovuttaa niin Jumala sanoo aina: "Älä luovuta!".
"Älä ikinä luovuta, älä mene pois, älä luovu, -
olen täällä kanssasi, en jätä enkä hylkää sinua" - tämä pätee aina.
Näillä sanoilla Jumala rohkaisee meitä.
Liittyen myös pettymykseen mieleeni nousee, -
että elämänasenteemme ilmeisesti tulisi olla sellainen, -
että olemme valmiita joka päivä antamaan anteeksi lukemattomia kertoja.
Eräs saarnaja sainoi kerran vertauskuvallisesti: -
"Joka päivä täytyy heittää vanha tuhka ulos."
Tiedämme mitä tämä tarkoittaa uunia lämmitettäessä.
Ei voi sytyttää uutta tulta kun uuni on täynnä tuhkaa.
Siinä ei ole muuten tehoa, siihen ei voi saada kunnon tulta.
Siihen ei mahdu edes halkoja, kun se on täynnä tuhkaa.
Tuhka täytyy poistaa uunista. Se vaatii työntekoa.
Sen eteen täytyy tehdä jotakin. On helppoa pettyä toisiin.
Ihmisten välisissä suhteissa on joka päivä mahdollista pettyä: -
"Hän ei tehnyt näin tai sanonut noin."
Päätä olla päästämättä anteeksiantamattomuutta itseesi, -
äläkä anna katkeruudelle sijaa.
Vaikka muistaisitkin asian vasta auringon laskiessa, -
pyydä Jumalalta anteeksi ja anna itse anteeksi.
Tällainen asenne Jumalan Valtakunnassa, -
suo ihmisille erityisen suosion ja antaa sovittajan aseman.
Antamalla anteeksi ja saamalla itse anteeksi.
Jumala haluaa meitä kaikkia suojella ja pelastaa.
Hän toivoo, että me palvelijoina ja uskovina -
kykenisimme pitämään yllä tätä lahjaa.
Jeesus sanoo, että tullessaan takaisin, Hän toivoo löytävänsä -
uskoa maan päältä. Pietariakin Hän rohkaisi sanoen: -
"Simon, Simon! Saatana on saanut luvan seuloa teitä niin kuin viljaa.
Mutta minä olen rukoillut puolestasi, ettei uskosi sammuisi.".
Sellaisissa hetkissä uskonelämämme yhä uudistuu.
Tarvitsemme niitä hetkiä, jolloin Jumala puhaltaa yllemme -
ja jotain meissä taas syttyy.
Unelmamme, näkymme ja profetaaliset sanat elävöityy.
Saamme laittaa pois pettymykset ja menneisyyden tapahtumat.
Ja liikkua ilman esteitä eteenpäin. Tätä Jumala haluaa.
Itse olen paljon tekemisissä tämän asian kanssa, -
koska olen seurakunnassa myös vastaanottovirkailija.
Minulla on monia käytännön tehtäviä,
pienempää ja suurempaa vastuuta ja delegointia.
Kirjoitan kaiken muistivihkooni, etten unohtaisi ja aiheuttaisi pettymystä.
Koitan tehdä kaiken aina ajallaan.
Toisinaan kun avaan muistivihkoni ja katson iltapäivän tehtäviä, -
josta kannan taakkaa ja vastuuta, koen Pyhän Hengen kehotuksen
laittamaan vihkon sivuun. Tärkeintä on tulla Hänen luoksensa.
Niinä hetkillä nousee sisälläni taisteluun vastuuntuntoisuus -
ja tekemisen tarve, halu tehdä keskeneräiset asiat loppuun.
Silloin täytyy sulkea muistivihko ja tulla Jumalan eteen.
Hänen yhteydessään ollessaan tuntee miten Hän ottaa pois kaikki taakat.
Se on Hänen työnsä. - Hän tosiaan pitää meistä huolta.
Hän haluaa meitä uudentaa kaikessa mitä Hänelle teemme.
Hänellä on varusteet, ettemme väsyisi.
Sitä on niin ihmeellistä kokea, eikö niin?
Kun yhdessä työtä tehdessä, kaikkien vastoinkäymisten -
ja ongelmien keskellä, pitää Jumalan rakkauden sydämessään.
Se on mahdollista joka päivä. - Kyllä.
Uskon, että tätä Jumala haluaa meistä jokaiselle.
Hän haluaa seurakuntiemme olevan vahvoja ja johtajiemme kestävän.
Kiitos Tom näistä hetkistä ja ajatuksistasi.
Uskon, että monet saivat rohkaisua. Kiitos kun olit vieraanani.
Kiitos rakkaat katsojat.
Tämä on ohjelma "Viron pastorit areenalla".
Jumala haluaa rohkaista teitä vaeltamaan kestävinä loppuun asti -
Herramme kanssa. Herra siunatkoon teitä.
Kaikkea hyvää!
Suomennos: Signe Kalmus-Mäns