o
VIRON PASTORIT AREENALLA
Hyvä katsoja, on ilo tervehtiä sinua TV7 studiosta.
Vieraanani on Tom Uiga, joka on yksi nuorisotyöntekijöistämme.
Puhumme teemasta nuoret, seuraava sukupolvi sekä
sukupolvien välisten siltojen rakentaminen.
Tervetuloa Tom! -Ilo olla mukana!
Haluan aloittaa yhdellä raamatunpaikalla.
Edellisellä kerralla puhuimme nuoresta sukupolvesta.
Kuinka tehdä työtä heidän kanssaan ja olla esikuvana.
Uskon, että Jumala puhuu meille kaikille tänään siitä.
Jumalaa kiinnostavat kaikki sukupolvet.
Hän haluaa, että sukupolvien välillä olisivat sillat.
Siitä kertoo myös 1. Joh 2:12.
Minä kirjoitan teille, lapsukaiset, sillä synnit ovat teille
anteeksi annetut hänen nimensä tähden.
Minä kirjoitan teille, isät, sillä te olette oppineet tuntemaan hänet,
joka alusta on ollut. Minä kirjoitan teille, nuorukaiset,
sillä te olette voittaneet sen, joka on paha.
Minä olen kirjoittanut teille, lapsukaiset,
sillä te olette oppineet tuntemaan Isän.
Minä olen kirjoittanut teille, isät,
sillä te olette oppineet tuntemaan hänet, joka alusta on ollut.
Minä olen kirjoittanut teille, nuorukaiset, sillä te olette väkevät,
ja Jumalan sana pysyy teissä, ja te olette voittaneet sen, joka on paha.
Näistä jakeista näemme selvästi,
että Jumalaa kiinnostavat kaikki sukupolvet.
Hänellä on sydän lapsia, nuoria ja vanhoja varten.
Hänellä on sanoma kaikille.
Uskon, että Hänen toiveensa on,
että sukupolvet eläisivät yhdessä ja ymmärtäisivät toisiaan.
Miten sinä ymmärrät nämä jakeet?
Niitä on hieno lukea.
Niissä puhutaan lapsista, nuorista ja isistä.
Heille ovat erilaiset asiat ominaisia,
silti Jumala panee heidät yhteen yhdeksi kokonaisuudeksi.
Hän kirjoittaa heille kaikille.
Uskon Jumalan sydämen olevan sen takana.
Seurakunta on oikeastaan perhe.
Seurakuntaa verrataan perheeseen.
Siellä on pikkulapset, nuoret, isät ja äidit yhdessä.
Yhdessä se muodostaa kokonaisuuden.
Kaikilla on omat vahvuutensa.
Jokaisella on se, mitä on löytänyt.
Joku on tuntenut Isän sydämen, joku on vahva ja voittaa pahan.
Jumala on antanut jokaiselle sukupolvelle omat vahvuudet.
Seurakunta ei ole täysin eheä,
jos siellä ei ole kaikkia sukupolvia
ja ne eivät ole samanarvoisina mukana.
Uskon, että seurakunnan terveeseen kasvuun tarvitaan tätä perhekuvaa.
Tarvitsemme iso-äitejä ja -isiä, huolehtimaan lapsista.
On paljon opittavaa myös pieniltä lapsilta.
Olet itse 5 lapsen isä. Mitä sanoisit lasten kohtaan?
Sukupolvien on tärkeää ymmärtää toisiaan.
Ei voi aliarvioida tai korottaa toista sukupolvea.
Me näemme näistä jakeista, että kaikki ikäryhmät ovat tärkeitä.
Seurakunnassa ja myös yhteis- kunnassa on suuri haaste
luoda siltoja kaikkien suku- polvien välille.
On paljon seurakuntia, joissa on vain vanhempia ihmisiä.
Nuoria on vähän.
Tervettä ei ole sekään, kun lapset opettavat lapsia
tai nuoret nuoria. Tarvitsemme kaikkia sukupolvia.
Haasteena on löytää tavat, kuinka kaikki sukupolvet
olisivat terveitä ja mukana.
Me olemme tätä kokeneet. Se vaatii ponnistusta ja vuosien työtä.
On tarpeen hajottaa välille kasvaneet muurit.
Rakentaminen on aina pitkä prosessi.
Sitä on kiva tehdä, mutta sitä pitää tehdä määrätietoisesti.
Jossain vaiheessa alamme nähdä hedelmää.
Kun katson sinuun, näen elämäsi kantavan hedelmää.
Se hedelmä on hyvä. Olet panostanut ja sitoutunut nuortentyöhön.
Näen, kuinka nuoret ovat sitoutuneita ja uskollisia.
He ovat aktiivisia 14 - 17 v. nuoria.
He ovat mukana seurakunnan ylistyksessä.
He ovat osa seurakuntaa. He kantavat hedelmää.
Mitä olet tehnyt heidän kanssaan? Yksi heistä on minun poikani.
Näen hänessä hengellistä kasvua.
Hän ymmärtää Jumalan asioita.
Isänä iloitsen siitä kovasti. Mitä olet tehnyt heidän kanssaan?
Ensiksi annan kunnian Jumalalle.
Ennen kuin minä aloitin heidän kanssaan,
oli jo tehty paljon heidän eteensä.
Kun puhumme näistä pojista, jotka ovat minun kotiryhmässäni,
heidän matkansa alkoi jo paljon aikaisemmin.
He tulivat jo vauvana vanhempiensa kanssa seurakuntaan.
Kun he olivat suurempia, he kävivät pyhäkoulussa.
He kuulivat Raamatun kertomuksia.
Pyhäkouluopettajat panostivat heihin.
Kun oli aika menneä kouluun, he menivät kristilliseen kouluumme.
Siellä olivat Jeesukseen uskovat opettajat.
Kaikki kunnia Jumalalle.
Kyseessä on seurakunnan ihmisten yhteistyö.
He olivat olemassa, kun oli minun aika aloittaa heidän kanssaan.
Minulla on pieni osa jonkun ajanjakson ajan.
Jos ei olisi ollut sellaista esityötä,
en olisi ehkä heitä tavannutkaan.
Mitä minä olen tehnyt? Ajallisesti mitattuna se on hyvin vähän.
Kuinka paljon se on silti merkinnyt, on käsittämätöntä.
Tapaamme joka toinen viikko kotiryhmässä.
Maanantai iltaisin käymme läpi, miten kenelläkin menee.
Olemme voittaneet toistemme luottamuksen.
Tiedämme toistemme heikkoudet ja vahvuudet.
Rukoilemme toistemme puolesta.
Luemme Jumalan Sanaa ja pohdimme sitä. Ylistämme.
Teeme erilaisia asioita, pidämme myös hauskaa.
Eniten arvostan henkilökohtaisia tapaamisia poikien kanssa.
Otan jonkun auton kyytiin ja menemme yhdessä syömään.
Kysyn, miten sulla menee.
Kysyn niin, että kaveri tietää minun odottavan vastausta.
Joskus me ohimennen kysymme: Hei, mites sulla menee?
Ehkei meillä silti ole aikaa kuunnella.
Kun nuori ymmärtää, että joku on oikeasti kiinnostunut
ja valmis kuuntelemaan, silloin hän avautuu
ja kertoo vaikeuksitaan ja murheistaan.
Uskon, että Jumalan sydän on tässä mukana.
Raamatusta löydämme Jeesuksen esimerkin.
Opetuslapset olivat kiireisiä järjestäessään Jeesukselle kokouksia.
Yhtäkkiä tulivat jotkut lapset.
Lapset juoksivat ja pitivät meteliä. Sotkivat suunnitelmia.
Jeesus sanoi silloin: Sallikaa lasten tulla minun tyköni.
Hän ottaa syliin ja halaa. Hänellä on aikaa heille.
Se on esikuva meille, jotka teemme työtä seurakunnassa,
jotta emme unohtaisi eri sukupolvia emmekä myöskään lapsia.
Pikainen auttamistyö tai palveleminen ei tuota pysyvää hedelmää.
Voimme pastoreina olettaa saarnaa pitäessämme,
että nuori ymmärtää ja tekee niin kuin opetamme.
Ilman henkilö- kohtaisen ajan antamista,
ei tapahdu hengellistä kasvua.
Varsinkin kun haluamme heidän olevan mukana toiminnassa.
Se on haaste meille vanhemmalle sukupolvelle.
Aina on niitä, jotka tulevat perästä.
On hyvä tehdä heille tilaa seura- kunnassa.
Edellisessä ohjelmassa puhuimme lauseesta:
Nuoret on tulevaisuutemme.
Helposti ajattelemme, että se on sitten joskus.
Nyt olemme me tekijät.
Me johdamme ja meillä on oma näkemyksemme.
Tiedämme, miten pitää tehdä ja meillä on oma tiimi.
Sitten joskus nuoret johtavat.
En tiedä paljonko me näitä ajattelemme,
mutta tältä se näyttää usein.
Kun haluan asioiden olevan toisin,
minun tulee ottaa nuoret mukaan päätösten tekoon.
Näytän, että arvostan heidän mielipidettään siitä,
mitä voisimme tehdä paremmin tai toisin.
Se rikastuttaa.
On paljon käytännön asioita, joita voimme tehdä
rakentaaksemme siltoja sukupolvien välille.
Voimme luoda ympäristön, jossa sukupolvet ymmärtävät toisiaan
ja kunnioittavat toisiaan.
Nuoret kunnioittavat vanhempia ja sanovat tarvitsevansa
heidän neuvoja ja esirukouksia.
Vanhemmat jälleen laittavat kädet nuorten päälle ja sanovat
rukoilevansa ja tukevansa nuorta, jottei hän luovuttaisi.
On hienoa, kun nuori näkee toivon vanhemmassa ihmisessä.
Kun hän näkee Jeesuksen tulen hänen silmissään.
Hän kokee, että elämä on elämisen arvoista.
Uskonelämä on seikkailu Jeesuksen kanssa
vaikkakin se sisältää myös vaikeuksia.
Se innostaa ja kannustaa.
Kohtaamme 14-15 v. nuoria, jotka eivät halua elää.
Heillä ei ole toivoa. On raskasta, kun ei ole tahtoa.
Ikäänkuin ei olisi mitään odottaa tulevaisuudelta.
Uskon, että tässä vanhemmilla on suuri rooli.
Mitä mieltä olet tästä?
Uskon, että se on näin. Kaikki alkaa kodista.
Monilla ei ole oikeaa kuvaa perheestä.
Myös seurakunnassa monissa perheissä kasvattaa äiti yksin lapsia.
Sieltä puuttuu jotain.
On kaipaus kokea arvostusta ja rakkautta, olla tärkeä.
Kaikki nuoret kamppailevat näiden asioiden kanssa.
Terveessä ympäristössä kasvanut nuori on täynnä energiaa.
Seurakunnassa on hyvä sitä energiaa ottaa käyttöön.
Pienellä koulutuksella sen voi suunnata kunnioittamaan Jumalaa
ja rakentamaan seurakuntaa.
Nuori saa idean ja syttyy siitä ja sytyttää myös toiset.
Hän haluaa sen heti toteuttaa.
Otetaan kirveet ja vasarat käteen ja rakennetaan se valmiiksi.
Toteutetaan se idea.
Monesti aliarvioidaan heidän ideoitaan.
Nuoret ovat seuraavan sukupolven ihmisiä. Heillä on omat asiansa.
Uusi teknologia, uudet lähestymistavat.
Uskon, että seurakunta tarvitsee sitä.
Ei maailman kaltaiseksi muuttumiseksi vaan ollakseen tehokkaampi.
On hyvä käyttää kaikkea, mitä meillä on.
Minusta voisimme seurakunnissa näyttää, kuinka rikas Jumala on.
Häneltä on kaikki värit. Hän on Luoja.
Häneltä on yltäkylläisyys. Hän ei ole ikävä tai vanhanaikainen.
Taivas ei ole kylmä ja kolkko paikka.
Se on paljon upeampi ja kauniimpi kuin kuvittelemmekaan.
Seurakunnissa voisi näkyä Jumalan yltäkylläisyys.
1. Johanneksen kirjeestä näkyy, että kaikilla on annettavaa.
Lapsilla on vilpitön lapsen usko. Isä, tiedän, että olet hyvä.
Sinulla on aina kaikki, mitä tarvitsen.
He ovat esikuvia vilpittömästä uskosta.
Nuoret ovat täynnä tekemisen intoa ja motivaatiota.
He ovat vahvoja. Me tehdään se.
Vanhemmilla ihimisillä on kypsyys, elämänviisaus ja kokemus.
Isän sydän. Kakki komponentit ovat tärkeitä.
Me täydennämme toisiamme ja opimme toisiltamme.
Uskon, että Jumala on pannut kokoon ainutlaatuisen kokoonpanon.
Se ei toimisi ilman seuraavaa sukupolvea.
Uskon, että nuorten ääni on tärkeä seurakunnissa.
Johtajisto ja johtavat pastorit ovat tavallisesti aikuisempia.
Meidän haasteena on ottaa nuoremmat mukaan keskusteluihin.
Olemme koko ajan valmiit ottamaan heidät mukaan.
Luomme heille ympäristön, jossa he voivat puhua.
Mitä sinä olet tehnyt?
Mitä sinä näet, että voisimme tehdä paremmin?
Mitä muuttaa, jotta sukupolvet ymmärtäisivät toisiaan paremmin?
Mitä mieltä olet?
Ensimmäinen askel on kokoontua yhteen
ja todeta, että olemme yhdessä perhe.
Aikuiset eivät ohittaisi nuoria ikäänkuin heitä ei olisikaan.
Nuorelle riittää tervehdys tai taputus olalle.
Nuorelle merkitsee paljon,
kun pastori tai joku aikuinen seurakuntalainen huomaa hänet.
Se kertoo hänelle, että hänkin on samanarvoinen seurakunnan jäsen.
Olet ihmisenä arvokas.
Kuinka paljon se merkitseekään nuorelle, jolla on huono minäkuva.
Voi olla joku on koulussa hänelle sanonut jotain pahasti.
On hienoa, kun seurakunnassa joku rohkaisee häntä.
Joskus se on vain hymy ja hymy ei maksa mitään.
Juhlimme hiljattain syntymä- päivääsi.
Yksi pastori oli mukanani juhlassasi.
Hän oli hämmästynyt ja yllättynyt.
Syntymäpäivilläsi oli pieniä lapsia, nuoria, aikuisia
ja myös vanhat tädit ja papat.
Kaikki söivät, lauloivat ja leikkivät yhdessä.
Pastori kertoi minulle, että omassa maassaan ja seurakunnassaan
hän harvoin näkee sukupolvien olevan niin yhdessä.
Hänelle se oli yllätys.
Yhdessä voidaan järjestää tapahtumia ja konferensseja.
Olemme rohkaisseet omaa seurakuntaamme.
Meillä ei ole lapset ja nuoret ja sitten vielä seurakunta.
Seurakuntaan kuuluvat kaikki.
Kun meillä on nuortentapahtuma, vältän sanomasta:
Nuoret ovat tervetulleita! Ei vaan kaikki ovat tervetulleita.
Odotamme, että vanhempi suku- polvi olisi mukana palvelemassa.
Näemme sitä tapahtumassa. Se on hienoa!
Se rohkaisee ja rikkoo väliseiniä.
On hienoa, kun kokousavustajat ovat aikuisia nuortenkonferenssilla.
Keittiössä ja kahviossa touhuavat vanhemmat ihmiset.
He palvelevat nuoria.
Se kertoo nuorille, että tässä me olemme teitä palvelemassa.
Jonain päivänä palvellaan taas meitä.
Näin kaikki kasvaa rakentuakseen rakkaudessa, -
kuten Raamatussa sanotaan.
Minusta oli rohkaisevaa nähdä nuortenkonferessilla,
kuinka seurakunta tarttui haasteeseen.
Äidit olivat keittiössä. He ottivat ajan palvellakseen nuoria.
Isät olivat kokousavustajina. Ihmiset auttoivat valmisteluissa.
Se oli hieno perhetunne. Me tehdään tätä yhdessä.
Se ei ole vain nuorten asia. Katsotaan me, kuinka he pärjäävät.
Tärkeää on painottaa, ettemme puhu siitä,
että nuoret alkaisivat opettamaan vanhempia.
Emme käännä asioita ylösalaisin.
Siitä ei ole pelkoa terveessä ympäristössä.
Nuorilla on paljon opittavaa vanhemmilta.
On hyvä luoda ympäristö, jossa voidaan vastaanottaa.
Rikotaan muurit isien ja poikien väliltä.
Jo Raamatun ajasta lähtien on ollut konflikti sukupolvien välillä.
Vanhemmat eivät pidä tyylistä, jolla nuoremmat tulevat.
Helposti syntyy konflikti.
Jumala haluaa kääntää nuorten ja vanhempien sydämet toistensa puoleen.
On mahdollista tehdä asioita yhdessä.
Nuorilla on paljon opittavaa. He odottavat ja tarvitsevat sitä.
Kuulen, sitä omilta nuoriltani.
He odottavat, että joku tulisi apuun ja antaisi hyviä neuvoja.
He etsivät, kenen puoleen kääntyä.
Erityisesti tytöt. Kuulen siitä vaimoltani,
jolla on tytöille kotiryhmä.
Usein kuuluu lause: Olisipa minulla joku, jonka luo mennä.
Joku, joka olisi turvallinen ja kuuntelisi minua.
Joku mukava täti, joka ei alkaisi minua kritisoimaan
tai tyrkyttämään valmista ratkaisua.
Hän kuuntelisi minua ja antaisi viisaita neuvoja.
Tiedän, että häneen voisi luottaa.
Tärkeää on luottamus.
Kypsinä uskovina näemme nuoren ulkokuoren läpi.
Näemme lahjoja, jotka heillä on olemassa.
Muistan, kuinka kerran poikien kanssa juttelimme.
Kysyin, mistä unelmoitte.
Onko teillä unelmia?
Minua hämmästytti se, mitä kuulin.
He olivat silloin nuorempia.
Jumala oli jo silloin pannut toiveet ja unelmat heille
auttaa kodittomia, palvella ylistyksessä.
Ne olivat puhtaita, vilpittömiä toiveita.
Uskon, että ne lahjat ovat kuin helmiä.
Meidän tulee niitä varjella ja auttaa esille tulemaan,
jotta ne päätyisivät Jumalan valtakunnassa oikealle paikalle.
Silloin meillä on jatkuvuus, liikumme eteenpäin.
Miettiessämme eri sukupolvia näemme, että tarvitsemme ihmisiä,
jotka olisivat hengellisiksi isiksi ja äideiksi.
Voin sanoa, etten kovin usein kuule kenenkään sanovan,
että hän haluaisi tehdä työtä lasten ja nuorten parissa.
En lue tässä nyt kenellekään moraalia.
Kyseessä on halu sitoutua palvelemiseen.
Siihen on suuri tarve.
Hyvä kysymys on, onko se Jumalan sydämessä.
Seurakuntamme lastenpastori Margus Lokkilta kysyttiin kerran:
Milloin Jumala laittoi sydämeesi halun tehdä lastentyötä?
Muistan hänen vastauksensa:
En muista, että Jumala olisi minua kehottanut lastentyötä tekemään,
mutta Hän ei ole koskaan kieltänyt sitä tekemästä.
Sitä tarvitaan. Se on tärkeää ja siksi teen sitä.
Se on Jeesuksetlle tärkeää. Sen Hän on sanonut.
Hän rakastaa lapsia ja haluaa meidän huolehtivan heistä.
Kyseessä on prioriteetit ja asenteet.
Teenkö tilaa elämässäni sille?
Seurakuntana astummeko siihen?
Lähdemmekö vanhan ohjelman kanssa eteenpäin,
joka on vain tietylle ryhmälle?
Meidän ajattelutavan tarvitsee muuttua seurakunnissa.
Muistan yhden näyn, jonka yksi nuortenpastori sai.
Hän oli 25 v. ollut nuortenpastori.
Näyssä oli kaksi tuolia. Yhdellä tuolilla istuivat lapset.
Toisella tuolilla istuivat aikuiset.
Välissä oli tyhjä tila, josta nuoret putosivat sinne väliin.
Ei ollut ketään, joka olisi tukenut ja laittanut kädet alle.
Se on tämänpäivän haaste. Auttakoon meitä Jumala,
jotta olisimme määrätietoiset ja avoimet Pyhälle Hengelle,
jotta näkisimme, että tämä on Jeesuksen sydämessä.
Nostakoon Jumala enemmän ihmisiä,
jotka näkevät itsensä hengellisinä isinä ja äiteinä.
Jotka ottavat 1 tai 3 nuorta niinkuin Jumala antaa heille.
He panostavat heihin. Pitävät heistä huolta jatkuvasti.
Niin me rakennumme.
Profeetta sanoo, että Hän kääntää isien sydämet lasten puoleen ja
lasten sydämet isien puoleen.
Kiitos sinulle miellyttävästä keskustelusta!
Uskon, että näemme vielä hedelmää.
Seurakunta ja yhteiskunta kasvaa, kun teemme oman osamme.
Kiitos Tom Uiga!
Kiitos hyvät katsojat, että olitte kanssamme!
Jumalan siunausta teille!
Suomennos: Päivi Pitko