VIRON PASTORIT AREENALLA
Hyvät katsojat, on suuri ilo tervehtiä teitä TV7 studiosta -
ohjelmassa "Viron pastorit areenalla".
Olen Eino Lilleleht, Tarton Elämä Sana seurakunnan pastori.
Tänään vieraanani on Tom Uiga.
Aiheenamme on nuoret ja seuraava sukupolvi.
Olet toiminut vuosia nuorten työssä -
johtamassa nuorten organisaatiota.
Olet myös raamattukoulun dekaani -
ja monissa muissa tehtävissä seurakunnassa.
Kertoisitko lyhyesti, millainen on ollut pelastustiesi?
Miten olet päätynyt Elämä Sana seurakuntaan -
ja nuorten työhön?
Synnyin kristittyyn perheeseen.
Minulle oli suuri kunnia syntyä perheeseen, jossa äiti ja isä -
uskoivat Jumalaan ja kävimme joka sunnuntai kirkossa.
Seuraava tärkeä etappi oli, kun otin henkilökohtaisesti -
vastaan Jeesuksen pelastajakseni.
Muistan sen kuin eilisen päivän.
Olin 10-vuotias. Vanhempani järjestivät kotonamme -
joka viikkoisia nuorten kokoontumisia.
Muistan kun olin läsnä ja kuuntelin heidän ylistävän Jumalaa.
Muistan niin selvästi, miten Jumalan läsnäolo täytti huoneen.
Tunsin Hänen läsnäolonsa enkä voinut tehdä muuta -
kuin nojata penkillä käsieni päälle ja itkeä.
Muistan kun kyyneleet valuivat silmistäni.
Tunsin todella vahvasti Jumalan läsnäolon, -
kosketusta, hyvyyttä ja rakkautta.
Olin itkenyt niin kauan, että kyyneleeni täyttivät penkin -
ja alkoivat vuotamaan sieltä lattialle.
Äitini tuli hetken päästä luokseni ja kysyi:
"Tom, mikä sinulla on? Haluatko tulla pelastetuksi?"
Vastasin: "kyllä". Sen sanottuani koin selvästi, -
miten taakkani otettiin pois. Sanoin "kyllä" Jeesukselle.
Minun teki mieli lentää, nousin ja juoksin pitkin huonetta.
Sain sinä päivänä oman Raamatun ja aloin sitä lukemaan.
Sydämeni paloi Jumalalle, tunsin olevani vapaa.
Matkani jatkui, vastaan tuli myös teini-ikä.
Kävin koulussa ja kavereiden vaikutus oli vahva.
Oli erilaisia asioita, joista menin läpi.
Kiitän Jumalaa, että Hän suojeli pahimmalta.
Olin teini-iän vuosina taistelussa.
Sunnuntaisin kirkossa tein sydämestäni parannusta.
Maanantaina koulussa olivat taas kaverit
ja kaikki jatkui entiseen malliin.
Näin jatkui vuoteen 2005. Olin silloin 17-vuotias.
Minut pyydettiin Tarton Elämä Sana nuorten leirille.
Jostakin syystä menin sinne.
Siellä eräässä kokouksessa tunsin, että nyt minulle riittää.
Olin itse pilannut elämäni ja toivottomassa tilanteessa.
Olin täysin tunteeton, en edes osannut tuntea iloa enää.
Tiesin koko ajan, että Jumala on ainoa tie -
ja Jeesus pelastajanamme todellinen elämä.
Siellä leirillä päätin, että Jumala, minä luovutan.
Itseasiassa toisinpäin - annan itseni täysin Sinulle Jumala.
Voin todistaa, että siitä hetkestä elämäni on lähtenyt ylöspäin.
Kuin raketti - todella nopeasti. Pääsin palvelemaan seurakuntaa
ylistyksessä, lasten työssä ja monissa muissa tehtävissä.
Muistan myös sen päivän ja kyseisen leirin.
Se oli esivanhempieni maatilalla.
Rakensimme vanhasta ladosta Jumalan huoneen.
Pystytimme soihdut ja sen iltainen tilaisuus oli todella erikoinen.
Silloin Jumala kutsui ja näimme monia nuoria antautumassa Hänelle.
Mikä selvästi näyttää sen, ettei ikä ole Jumalalle ongelma.
Hän lähestyy jokaista ihmistä, niin nuorta kuin myös lasta, -
joka janoaa Häntä.
Jokainen nuori saa kokea Jeesuksen henkilökohtaisena pelastajana.
Se on jotakin erikoista.
Tänäänkin puhumme seuraavasta sukupolvesta.
Haluaisin tähän alkuun lukea varmasti monelle tunnetut jakeet.
5. Moos. 11:18-21: "Painakaa siis nämä minun sanani -
sydämeenne ja mieleenne ja sitokaa ne merkiksi käteenne, -
ja ne olkoot muistolauseena otsallanne;
ja opettakaa ne lapsillenne, niin että puhut niistä -
kotona istuessasi ja tietä käydessäsi, -
maata pannessasi ja ylös noustessasi.
Ja kirjoita ne talosi pihtipieliin ja portteihisi, -
että te ja teidän lapsenne kauan eläisitte siinä maassa, -
jonka Herra teidän isillenne vannotulla valalla -
lupasi antaa heille, niin kauan kuin taivas maan yli kaareutuu."
Tämä on Jumalan antama säädös.
Jumala ei koskaan ajattele vain yhtä sukupolvea vaan sukupolvia.
Hän pitää huolen meistä ja katsoo myös tuleviin sukupolviin.
Hän näkee asioita ennalta ja Hänen sydämensä janoaa.
Olet varmasti kuullut sanottavan, että nuoret ovat tulevaisuutemme.
Miten tulkitset sen sanoman?
Tämä on mielenkiintoinen aihe.
Kaikki ymmärtävät, mitä sanonnalla tarkoitetaan.
Sukupolvi joka kasvaa, jatkaa edellisen sukupolven työtä.
Asialla on myös toinen puoli, joka täytyy tuoda esiin.
Se saa tämän ajankohtaisemmaksi. Nousee mieleen eräs esimerkki.
Ravintolan seinällä on ilmoitus: "Kaikki juomat huomenna maksutta".
Huomenna on teksti edelleen samanlainen: -
"Kaikki juomat ovat huomenna maksutta".
On vaara, että myös seura- kunnassa teemme samoin.
Ajattelemme, että nuoret ovat tulevaisuus eli huominen päivä.
Tosiasiassa meidän täytyy ymmärtää, että nuoret ovat jo tässä ja nyt.
Jo tänään he ovat valmiita palvelemaan -
ja antamaan panoksensa seurakunnan elämään.
Olemaan täysiarvoisia seurakunnan perheenjäseniä.
On tärkeää, että kaikki seurakunnat ymmärtäisivät tämän.
Ihmisen matka seurakunnassa alkaa uskoakseni heti syntymästä.
Usein sanomme, että on olemassa seurakunta, sitten nuoret ja lapset.
Seurakunta - , nuorten - ja lasten työ.
Miten näet sen pastorina? Onko se näin?
Törmäämme usein sellaiseen ajatusmalliin, ehkä tiedostamatta.
Näemme seurakunnan, sitten lapsia ja erikseen nuoria.
Uskon, että Jumala haluaa poistaa esteitä -
että voisimme nähdä seurakunnan kokonaisuutena
ja nähdä sukupolvia kokonaisuutena.
Uskon, että tässä on seurakunnalla paljon muuttumista.
Joka päivä näemme, miten paljon työtä vaatii esteiden murtaminen,
että näkisimme seurakunnan ja sukupolvet kokonaisina.
Uskon vihollisen tekevän ylitöitä aiheuttaakseen hajaannusta, -
joka näkyy selvästi koko ihmiskunnassa.
Tämä on yksi syy, miksi meillä ei mene hyvin.
Yhdestä näkökulmasta, että nuoret kunnioittaisivat vanhempia -
ja toisesta, että vanhemmat ymmärtäisivät nuoria.
Nykyajan kiireisessä ja muuttuvassa yhteiskunnassa on todella tärkeää, -
että vanhemmilla olisi riittävästi ymmärrystä nuorten elämästä.
On varmasti monia syitä, miksei näin ehkä ole.
Elämän rytmi on kiireinen, täytyy pysyä ajan mukana.
Ymmärtääksensä nuoria ei tarvitse muuttua nuorten kaltaisiksi, -
vaan kyse on vanhempien esimerkkinä olemisesta.
Kysyn sinulta, koska olet johtamassa nuorten organisaatiota -
ja päivästä-päivään toimit nuorten parissa.
Olet itse kulkenut tien nuoresta johtajuuteen.
Millaisena olet sen matkan kokenut?
Onko ollut helppoa vai vaikeaa tulla osaksi seurakuntaa?
Oletko kokenut esteitä? Miten olet päässyt niistä läpi?
Itseeni liittyen annan kaikesta kiitoksen ja kunnian Jumalalle.
Tieni on ollut miltei esteetön ja uskon, että se on Jumalan armoa.
Tärkeintä on kuulua seurakuntaan, -
jossa nuoret hyväksytään ja heidät otetaan mukaan.
Sivusta katsojana olen kuullut nuorten kaipuuta.
Eräs nuori tyttö ilmaisi ikävöivänsä todella, -
että seurakunnassa olisi hänellä "hyvä isoäiti".
Hengellinen isoäiti, joka välillä tulisi ja halaisi tai antaisi yhden hymyn.
Sen ei tarvitse maksaa paljon, vain yksi positiivinen lause tai sana.
Se vaikuttaa paljon nuoren elämässä. Se jää mieleen.
Maailma on negatiivisella asenteella, -
ja ihmisten on niin helppoa kritisoida
etenkin nuorten vaatetusta, elämäntapaa, puhetyyliä ym.
Aina löytyy syitä.
Ihminen, joka on täynnä Jumalan Henkeä, -
näkee nuoressa enemmän kuin ulkokuoren tai omituisen käytöksen.
Hän voi nähdä nuoren sydämeen ja sanoa muutamat lauseet, -
jotka jäävät ikuisesti mieleen.
Vaimollani on hyvä todistus siitä, miten hän muistaa ihmisiä, -
jotka ovat sanoneet hänen elämäänsä sanoja, joita hän kantaa mukana.
Haluan sanoa vanhemmalle suku- polvelle, joka on kypsä Jumalassa, -
älkää pelätkö olla niitä, joita olette.
Nuoret tarvitsevat vilpittömyyttä ja aitoutta.
Uskon, ettei yksikään nuori odota pastorin muuttuvan kaltaisekseen
eikä muuttavan ulkonäköänsä, tyyliänsä tai elämäänsä.
He odottavat, että ihmiset olisivat vilpittömät, aidot ja läpinäkyvät.
Jokainen nuori tunistaa sen heti. Olen sen itsekin huomannut.
He kokevat sinut epäaitona, kun yrität olla joku muu.
Kun olet vilpitön, sellainen kuin olet, -
uskon sen tuottavan paljon hedelmää.
Hengellisistä äideistä ja isistä puheen ollen, -
miten näet asian seurakunnan mittakaavassa?
Kuten sanoit, on todella tärkeää ottaa nuoret mukaan -
ja nähdä sukupolvia kokonaisuutena.
Tämä on välttämätöntä.
Itselläni on viisi lasta. Kolme poikaa ja kaksi tytärtä.
Jokainen vanhempi tietää, että kasvamme kaikki yhdessä.
Opimme paljon silloin kun lapset kotona kasvavat.
Opimme toisiltamme. Heidän kauttaan näemme -
omia virheitämme, puutteitamme ja asioita, joiden täytyy muuttua.
Selvästi olen huomannut, että tärkeintä on esimerkin antaminen.
Hengellisestikään ei toimisi, jos sanoisin, -
että älä katso minua vaan seuraa Jeesusta.
Kuvasta tulisi todella rikkinäinen, jos sanoisin, -
että älä katso minun epätäydellisyyttäni vaan Jeesusta.
Lasten täytyy nähdä, että uskonelämä, -
jota odotamme, on myös mahdollista elää.
Että se on tiiviisti kiinni jokapäiväisessä todellisuudessa.
Mikään ei ole tärkeämpää kuin kodin ilmapiiri.
Että lapset näkisivät jokapäiväistä käyttäytymistämme.
5. Moos. 11:18-21 lähestymistapa on käytännöllinen.
Jumala sanoo Sanan opettamisesta, -
että sitoisimme sen merkiksi käteemme, -
pitäisimme aina edessämme ja toimisimme myös sen mukaan.
Vielä Hän sanoo, että opettaisimme ne lapsillemme -
niin että puhumme niistä kotona istuessamme.
Tästä voisi keskustella paljon.
Mitä tarkoittaa kotona istuessasi?
Ensinnäkin toisiamme varten varattu aika.
Nykyisessä kiireisessä yhteiskunnassa on monia perheitä, -
joissa erilaisista syistä vanhemmat lähtevät aamulla varhain -
ja palaavat vasta myöhään illalla.
Lapset ja vanhemmat eivät kovin usein kohtaa toisiaan.
Siitä syystä on tarpeen löytää niitä kotona istumisen hetkiä.
Muistan Neuvostoajasta, että keittiöt olivat tosi pieniä -
ja sosiaalisen kanssakäymisen piti tapahtua muualla.
Olosuhteet kotona eivät sitä mahdollistaneet.
Oli vain pieni keittiökomero, jossa jokainen söi eri aikaan -
ja meni omia asioita hoitamaan.
Ei löytynyt yhteistä aikaa, jossa olisi tapahtunut -
Jumalan Sanan opettamista tai esimerkin näyttämistä.
Virossa on ollut tapa, että perheen kokoontuessa pöydän ääreen, -
lapsilla ei ole ollut lupaa puhua eikä kysyä mitään.
Sanottiin, että lapsi puhuu silloin kun kana pissaa.
Koska kanat eivät pissaa niin lapsen kanssa ei kommunikoida.
Kysymys kuuluu, että olemmeko tänäänkin sellaisessa ympäristössä?
En osaa tarkalleen vastata, -
mutta ilmiselvästi kommunikointi on vähissä.
Voisi olla paljon enemmän eteenpäin antamista ja esimerkin näyttämistä.
"Kotona istuessasi ja tietä käydessäsi" tarkoittaa minulle matkustamista, -
yhdessä olemista erilaisissa tilaisuuksissa tai missä tahansa.
"Maata pannessasi ja ylös noustessasi."
On niin käytännöllinen tapa. Olenko vanhempana esimerkkinä?
Uskon, että esimerkin antaminen on tärkeintä -
saada lapset mukaan palvelemiseen.
Näin olen pyrkinyt toimimaan ja olemme tänään kaikki aktiivisia.
Yksi pojistani on melkein 18- ja nuorin 5-vuotias.
Ikäero on suuri, mutta löydämme aikoja yhteiseen rukoukseen -
ja Jumalan Sanan puhumisen aikoja.
Haluan, että he kokisivat Jumalan henkilökohtaisesti.
Henkilökohtainen kokemus Jumalan kanssa -
on jotain todella tärkeää.
Samoin Pyhän Hengen ilmapiiri ja rohkeus kutsua lapset siihen.
Annamme Pyhälle Hengelle tilaa liikkua nuorten elämässä.
Miten sinä näet sen?
Minullekin tulee mieleen esimerkin antaminen, josta kerroit.
Todellisuudessa lapset huomaavat paljon enemmän kuin luulemme.
He näkevät pieniä yksityiskohtia. Lapset näkevät vanhempien elämää.
He näkevät tarkasti ja huomaavat virheetkin.
Muistan, että pelastukseni jälkeen yhtenä hetkenä -
vanhempani päättivät, että aloitamme yhteiset iltarukoukset.
Minä ja kaksi nuorempaa siskoani polvistuimme -
vanhempiemme sängyn vierelle, kun vanhemmat olivat sängyssä.
Laitoimme kätemme sängylle ja isä pyysi jokaista -
kertomaan päivän tapahtumista.
Rukoilimme yhdessä ja jokainen myös erikseen.
Muistan sisäisen jännityksen, ihan kuin olisi koe tulossa.
Piti osata omin sanoin rukoilla. Sen jälkeen oli niin hyvä olla.
Se yhdisti meitä perheenä.
Jos vanhemmat tietäisivät kuinka suuri merkitys sillä on.
Vaikka ulkoiset tekijät ovat kielteisiä, -
lapsi ei halua eikä häntä kiinnosta.
Lihallinen luonteemme pitää aina rukousta epämiellyttävänä.
Mutta kun sen esteen ylittää, vaikka vanhemman avulla, -
ja päätämme silti rukoilla.
Sen jälkeen on jokainen kiitollinen.
Huomaan, että se tosiaan on liittänyt perheemme yhteen.
Vaikka olemme vaikeuksienkin läpi menneet.
Jokainen on saanut avata sydämensä.
Se on antanut erityisen esikuvan, -
jota itsekin haluan perheeseeni soveltaa.
Eikö olekin mielenkiintoista, että usein emme muista kuulemaamme?
Unohdamme monet sanat, jotka meille on sanottu.
Mutta muistamme, mitä olemme nähneet.
Muistamme jonkun rukoilemassa, isämme lukemassa Raamattua, -
muistamme äidin ylistämässä Jumalaa.
Uskon olevan tärkeää, että minä pastorina sekä jokainen uskova, -
otamme lapset mukaan toimintaan, että he kokisivat sen.
Esimerkiksi kun otan aikaa ollakseni Jumalan kanssa, -
ja kuulen, kuinka joku koputtaa ovelleni.
En pidä ovea lukkossa.
Joku painaa kahvaa ja haluaa tulla sisään.
En anna sen hetken poissulkea lastani, vaan kutsun hänet mukaan.
Vaikka olen polvillani tai luen Jumalan Sanaa, on luonnollista -
kutsua lapsi sisään ja pyytää mukaan.
Hän tarvitsee vain hetken huomiota ja samalla näkee vanhemman -
tekevän jotakin sellaista, mikä on niin erikoista.
Hän tulee saadakseen vain halauksen
tai jakaakseen jotain sydämeltään. Hän viipyy hetken ja poistuu.
Se hetki jää hänelle mieleen. Se on normaalia elämää
eikä vain sitä, mitä tehdään sunnuntaisin kirkossa
ja sitten kotona onkin ihan erilaista.
Ristiriita aiheutuukin siitä kun koti ja kirkko eivät sovi yhteen.
Kun se, mitä käsketään tehdä kirkossa, puuttuu kotoa.
Uskon, että lasten mukaan ottaminen on tarpeellinen.
Annetaan lapsille lupa tulla sisälle ja palvella.
Uskon, että esimerkin antaminen pätee myös Jumalan Sanaan.
Kun lapsi tai nuori näkee, että äiti tai isä sulkee television, -
ja sen sijaan lukee Jumalan Sanaa.
Hän lukee sitä aamukahvin aikana.
Isän sängyn vierellä on Raamattu, jota hän lukee joka ilta.
Jokaisessa lapsessa, joka haluaa olla isänsä kaltainen, -
kasvaa halu siihen samaan.
Hän kokee, että isä on hyvä ja isän elämä on hyvä.
Samalla syntyy myös kaipuu Jumalan sanaa kohtaan.
Muistan pelastumiseni jälkeisen kaipuun pienenä poikana -
ymmärtää Jumalan Sanaa ja halun saada tietää, mitä siinä lukee.
Oli halu lukea päivittäin raamattua.
Tätä näemme tänäänkin nuortentyössä.
Suurissa konferensseissä tai motivoivalla leirillä -
Jumalan kohdannut nuori alkaa usein ilman yllytystä -
omasta halustaan lukemaan Raamattua.
Olen juuri nyt saanut palautetta nuorten työssämme, -
että nuorten konferenssin jälkeen on alettu lukemaan Jumalan Sanaa.
Joku lukee luvun päivässä, joku vähemmän, joku kolme lukua.
Ei kuitenkaan pakosta vaan omasta halusta ja kaipuusta.
Tätä on erikoista nähdä tässä ajassa, -
jossa viihdettä on joka puolella tarjolla.
Tutkia tätä kirjaa. Eikä tämä ole mikä vaan kirja.
Nämä ovat Jumalan eläviä Sanoja.
Nuoret todistavat, että he löytävät siitä aarteen.
He tulevat näyttämään, mitä ovat löytäneet.
Poikien kotikokouksissa pohdimme vaikeammin ymmärrettäviä paikkoja.
Tämä on elämän leipä, jota murretaan ja Pyhä Henki saa tulla.
Tämä ei ole vanhanaikainen kirja.
Vaan yhtä paljon tähän päivään kuin 2000 vuotta sitten.
Se muuttaa samalla tavalla ihmisten elämiä.
Näen sen myös nuorten kohdalla.
Minulta jäi ilmaan yksi kysymys.
Miten luoda Pyhän Hengen ilmapiiri seurakunnassa tai perheessä, -
niin että nuori voisi kokea Jumalan kosketusta?
Uskon olevan erilaisia nyansseja ja aihetta jatkuisi pitkällekin.
Uskon monien seurakuntien ja perheiden kaipuuna olevan -
palvella Jeesusta Kristusta kokonaisena perheenä.
Uskon, että kun Jumala kutsuu, Hän meidät myös varustaa.
Uskon myös, että Jumala antaa meille selvät johtolangat.
Joskus yritämme löytää tapoja.
Olemme puhuneet yksinkertaisista asioista.
Saatetaan ihmetellä, että onko se näin helppoa?
Yksinkertaiset asiat ovatkin puoleensavetäviä ja toimivia.
Vastaukset eivät ole monimutkaisempia kuin -
esimerkin antaminen ja jokapäiväiset päätöksemme.
Vanhempina ja vanhempana sukupolvena Jumalalle eläminen.
Pitäisi enemmän puhua siitä, mitä vanhempi sukupolvi saisi tehdä -
luodakseen siltoja ja välittääkseen Jumalan tuntemista -
sekä Hänen määräyksiään ja esimerkkejään.
On paljon, josta voisi vielä puhua.
Kiitos, että olitte kanssamme puolisen tuntia.
Jumala siunatkoon teitä.
On niin ihmeellistä, mitä Jumala tekee keskellämme.
Jumalan siunausta ja tapaamisiin.
Suomennos: Signe Kalmus-Mäns