o
VIRON PASTORIT AREENALLA
Hei, rakkaat TV7:n katsojat.
Olemme ohjelmassa "Viron pastorit areenalla".
Vieraanani on tänään minulle todella rakas henkilö, -
tyttäreni Mirjam Heide.
Olen hyvin iloinen saadessani olla tyttäreni kanssa.
Kysyn suoraan ja odotan rehellisiä vastauksia.
Ennen Mirjamin syntymää odotimme ensimmäistä lastamme, -
mutta raskaus keskeytyi.
Se oli todella raskasta meille.
Silloin Jumala lähetti erään miehen Amerikasta, -
joka sai Jumalalta sanan meille.
Sanoma oli, että Jumala antaa seuraavan lapsen -
merkkinä Hänen uskollisuudestaan.
Mirjamin syntymä on todistus Jumalan uskollisuudesta.
Hänestä huokuu kauneutta ja iloa.
Jumalamme on totisesti niin hyvä.
Hän on todella suloinen tyttäremme.
Hän on murrosikäinen, mutta meistä vanhempina ei siltä tunnu.
Kerroin jo nimesi Mirjam. Haluaisitko kertoa muuta itsestäsi?
Olen 17-vuotias.
Mitäköhän vielä kertoisin?
Opiskelen, vapaa-aikana toimin nuorten parissa ja laulan.
Perhe on elämässäni tärkeässä asemassa.
Aloit myös harrastaa liikuntaa?
Kyllä. - Miksi aloit sitä tekemään?
Terve sielu terveessä ruumissa.
Tiedän, ettei ole helppoa olla pastorin vaimo.
Seurakunnalla on tietynlaiset odotukset hänen suhteensa.
Näin myös minun vaimoni ja äitisi on kokenut näitä paineita.
Miltä tuntuu olla pastorin tytär?
Seurakunnassa en enää ole kokenut odotuksia pastorin tyttärenä.
Nuorempana koin olevani muiden nuorten silmissä "pastorin tytär".
Niinä aikoina olin itsestäni myös hieman epävarma.
Koulussa taas on mielestäni helpompaa.
Minun ei tarvitse esitellä itseäni uskovaiseksi, -
riittää kun sanon, että isäni on pastori.
Siitä on paljon helpompi puhua.
On mukavaa olla pastorin tytär.
Joskus on vaikea kertoa nuorille, -
mitä eroa on olla uskossa tai olla olematta, -
kun kerron heille Jumalasta.
Sen sijaan saan kertoa heille olleeni pienestä pitäen uskossa.
Joissakin tilanteissa on siis haastetta.
Kaikesta huolimatta on ihanaa olla pastorin tytär.
Ei ole mitään etuoikeuksia tai puutteita, olen tavallinen lapsi.
Olette kasvattaneet meidät hyvin, tuomatta sitä esiin.
Se ei ole nimemme, vaan isämme ammatti.
Me olemme lapsianne, emme pastorin tyttäriä.
Voimme siis sanoa, että olet ollut uskossa koko elämäsi.
Onko elämässäsi ollut hetki, jolloin olet kokenut, -
että Jumala kutsuu sinua henkilökohtaisesti?
Olet käynyt seurakunnassa, niin kuin monet nuoret -
ovat käyneet lapsuudesta saakka.
Ja on tullut hetki, jolloin Jumala kutsuu henkilökohtaisesti.
Sitten he eivät enää käy vanhempien takia.
Onko sinunkin elämässäsi ollut sellainen hetki, -
että olet kääntynyt henkilökohtaisesti Jumalan puoleen?
Muistan olleeni 7- tai 8-vuotias, kun Pärnussa kävi norjalaisia.
He esiintyivät ja pyysivät tulemaan eteen, -
silloin tunsin sydämessäni, etten ole itse päätöstäni tehnyt.
Menin eteen ja pyysin Jeesusta sydämeeni.
Olin silloin aika pieni, se tapahtui noin 10 vuotta sitten.
Antautuminen Jumalalle on alkanut elämässäni silloin.
Sen jälkeen on ollut vaiheita, kun Jumala on kutsunut syvemmälle.
Silloin on aina alkanut uusi antautuminen.
On sellaisia hetkiä, jolloin tunteet -
heilahtelevat ylös-alas ja etääntyy Jumalasta.
Se on täysin normaalia nuoren elämässä.
Siitä palaaminen on minulle joka kerta uusi antautuminen -
ja uudistuminen Jumala-suhteessani.
Näitä tilanteita on ollut ja varmasti tulee olemaan.
Jumalan edessä ei ikinä tylsisty.
Aina voi mennä eteenpäin.
Tämä juuri on mielenkiintoista Jumalassa, -
että voi oppia tuntemaan Häntä yhä enemmän ja kehittyä.
Voi päästä aina uudelle tasolle.
Eli se on jatkuva prosessi.
Ei niin, että kerran pyhityin ja se kestää ikuisesti.
Niin kuin avioliitossakin.
Ei niin, että kerran sanoin vaimolle rakastavani häntä.
Rakastumisen hetkiä tulee yhä uudestaan.
Jumala antaa mahdollisuuksia kääntyä yhä uudestaan.
Kokemalla Hänen hyvyyttään pääsemme lähemmäs.
Olemme pastori Alari Allikin kanssa keskustelleet ohjelmassa -
miehistä ja isän sydämestä.
Tämä on tärkeä aihe.
Olen pastorina nähnyt paljon kipua ja ongelmia perheissä.
Aviopuolisojen välisissä suhteissa.
Näen, mitä Jumala haluaa tehdä miesten elämässä.
Mitä tuntemuksia sinussa herättää ajatus Jumalasta Isänä?
Elämässäni on ollut vaiheita, -
jolloin olen tätä paljon ajatellut.
On ollut hetkiä, jolloin olen -
joutunut itseäni muistuttamaan, -
ettei Jumala ole vain jokin olento -
jossain taivaassa ohjaamassa elämäämme.
Efesolaiskirjeessä sanotaan, -
että Hän haluaa meidän oppivan tuntemaan, -
kuinka syvä on Hänen rakkautensa.
Uskoville sanotaan usein, että kaikkea ei kuulu tietää.
Laitoin Jumalan rakkaudenkin sen alle.
Jumalan rakkaus on vahvasti yhteydessä Hänen Isänä olemiseensa.
Kun luin sitä, ymmärsin että Jumala haluaa meidän tietävän, -
kuinka syvä ja laaja on Hänen rakkautensa.
Yhä enemmän opin tuntemaan Häntä Isänäni -
ja usein joudun itseäni muistuttamaan siitä.
Välillä nuhtelen itseäni liikaa.
Jumala on Isä, joka ymmärtää.
Olen ajoittain rukoillut Pyhää Henkeä muistuttamaan, -
että minäkin voisin sanoa Jumalalle Häntä rakastavani.
Pidän Häntä Isänäni, mutta joskus -
tarvitsen siitä muistuttamista.
Olen nähnyt taisteluitasi ja isänä usein kokenut sydänsurua.
Kun olen nähnyt sinun murehtivan, -
oletko riittävästi ilahduttanut Jumalaa.
Olet ehkä havainnut, ettet ole ollut riittävästi rukouksessa, -
lukenut Sanaa ja tehnyt kaikkia "kristillisiä toimintoja", -
joiden luulemme ilahduttavan Jumalaa.
Isänä mietin, että aiheutanko itsekin sinussa sellaisen kuvan.
Esitänkö sellaisia vaatimuksia?
Nimittäin rakas vaimoni, jota rakastan valtavasti, -
on sanonut, että hänen elämästään puuttui isän rooli.
Siksi hän ei osannut puhua Jumalalle, Isälle, -
vaan hän puhui aina Jeesukselle.
Se on saanut myös minut miettimään.
Vaikuttaako maallinen isä nuoren ihmisen käsitykseen Jumalasta?
Uskon, että vaikuttaa paljonkin.
En osaa kuvitella itseäni tilanteeseen, jossa isää ei ole, -
mutta tiedän, koska itselläni on isä, se varmasti vaikuttaa.
Samalla uskon, että Jumala tekee meissä työtään.
Aina en välttämättä ole ymmärtänyt olevani Jumalalle kuin tytär, -
mutta kun käsitys siitä selkenee, on isällä suuri rooli.
Ensin täytyy kuitenkin käsittää, että Jumala on Isä.
Se vaikuttaa, mutta ei ole määräävä asia.
Jumala ottaa myös nuoriin henkilökohtaisesti yhteyttä.
Minun ei siis tarvitse syyttää itseäni?
Ei, sinun ei tarvitse tuntea syyllisyyttä.
Hyvä kuulla, omatuntoani helpotti.
Jatketaan isä-aihetta.
Kuinka rohkeasti tulet isän luo?
Odotatko hänen vastaavan kysymyksiisi?
Uskotko, että hän on kiinnostunut sinusta?
Tulenko isän kuin Jumalan luo? - Kyllä.
Kysynkin hieman eri tavalla.
Käännytkö vaikeuksien keskellä ennemmin äidin vai isän puoleen?
Se riippuu varmaan siitä, millainen ongelma on kyseessä.
Usein viime aikoina olen huomannut, että elämän myrskyt -
ovat saaneet katseeni Jeesukseen ja Jumalaan.
Riippuu täysin tilanteesta.
Suhdeongelmissa ehkä kääntyisin ensin äidin puoleen.
Kuitenkin yleensä voin kääntyä kumman tahansa puoleen.
Eihän tässä voikaan kysyä, -
kumpaa sinä enemmän rakastat.
Olen onnellinen siitä, miten äitisi aina -
ottaa aikaa ja perehtyy sinun asioihisi.
Sama piirre on sinussakin.
Kun lähestyt ystäviäsi ja kavereitasi, -
sinulle ei riitä, että tunnet heidät pinnallisesti.
Haluat tuntea heidät ihmisinä.
Haluat auttaa murheellisia ja perehdyt siihen.
Näen sinussa lahjan, jolla lähestyt apua tarvitsevia.
Miten on äitisi sinuun vaikuttanut?
Äidilläni on valtavan suuri rooli elämässäni.
Ollessani 13- tai 12-vuotias olin aika lailla toisenlainen.
En olisi ikinä uskonut alkavani kertoa äidilleni näin paljon.
Elämässä on tullut vaiheita, jolloin on ollut ystäviä, -
mutta ei ole, kenen kanssa keskustella.
Tilanteissa, joissa en ole puhunut, olen päätynyt umpikujaan.
Silloin olen puhunut äidin kanssa.
On niin tärkeää, että on joku, joka kysyy.
Kun olen nähnyt, miten tärkeää se on, voin tarjota sitä toisille.
Sen ei tarvitse olla aina äiti.
Kun on itse kokenut, voi auttaa muita.
Se on asia, joka ei voi jäädä vain itsellesi.
Sitä on välittänyt äiti ja koko kotimme, -
ja sillä on suuri merkitys.
Miten on vaikuttanut elämääsi äidin ja isän välinen suhde?
Onko se sinulle oleellista?
Mitä tarkoittaa sinulle äidin ja isän suhde?
Hyvä kysymys. Se on pohja, jolle minä rakennan elämäni.
Kun näen isäni sanovan äidille, että hän rakastaa häntä, -
ja kun äitini herätessään etsii isiäni, -
tiedän sen olevan totta ja mahdollista.
Nykyään on niin tavallista, että isä on jossakin poissa, -
tai äiti ja isä vaan ovat yhdessä ja -
ovat joskus sanoneet rakastavansa.
Teistä olen nähnyt, että on mahdollista saada enemmän.
Tämä tuottaa elämässäni hieman vaikeuksia, -
koska suhteissani olen huomannut vaikeuksia tyytyä vähempään.
Koska kotona sanotaan joka päivä, että rakastamme toisiamme.
Tunnen siihen tarvetta sisälläni.
Kun olen poissa kotoa, koen tarvetta sanoa sitä jollekin.
Haluan näyttää tunteitani.
Te aiheutatte minulle siis vaikeuksia!
Ennen ohjelmaa keskustelin muutamien ihmisten kanssa -
siitä, kun isä luovuttaa alttarilla tyttärensä miehelle.
Siihen tarvitaan luottamusta.
Kun on antanut turvallisuuden, hoitanut ja suojellut, -
minun täytyy luottaa siihen, että tämä nuori mies tekee samoin.
Kaikki nuoret miehet - tämä on ehtoni, jonka täytyy tapahtua: -
tytärtäni täytyy rakastaa! Totisesti.
Tietysti ennen kaikkea Jumalaa, se on minulle tärkeää.
Onko usko Jumalaan perheessä tärkeää?
Onko se vain sellaisille omituisille ihmisille kuin kristityille?
Vai onko se elämässä tarpeellinen?
Vaikuttaako perheessä oleva usko, onko se tarpeellinen?
Onko se kaikille vai ainoastaan niille, jotka sen ovat löytäneet?
Perheessä, avioliitossa vai yleisesti?
Perheessä ja avioliitossa.
En voisi kuvitella elämääni ilman uskoa.
En voi kuvitella meneväni naimisiin miehen kanssa, -
jolla ei ole suhdetta Jumalaan.
Jutellessani seurakunnassa on minulta tällaisia kyselty.
Kun usko on elämässäsi, silloin elämäsi onkin uskoa.
Olisi mahdotonta yhdistää elämää jonkun kanssa, jolla ei ole uskoa.
Se olisi niin erilaista.
Tiedän kyllä perheitä, jotka -
ovat onnellisia ilman uskoa, -
mutta usko vahvistaa, se ei koskaan ole haitaksi.
Siihen voi nojautua.
Valtavan suuri taakka jäisi mieheni kannettavaksi ilman Jumalaa.
Saan luottaa Jumalaan.
Ja vielä yhdessä. - Juuri niin.
Se on ihan eri lähtökohta, -
yksi auttava käsi enemmän.
Tiedät, että Jumalan käsi on avioliittosi yllä.
Itselläni ei ole kokemusta, kun en ole naimisissa, -
mutta olen sen äidin ja isin kohdalla nähnyt.
Enkä voisi toisin kuvitellakaan.
Molempien vanhempien oleminen uskossa on valtava voima perheessä.
Olen aiemmin seurakunnassakin sanonut, -
että kun rakastaa Jumalaa, -
ei voisi epäonnistua avioliitossa.
Että ei voisi aiheuttaa pahaa puolisolleen tai lapsilleen.
Mutta sitten jäin ajattelemaan asiaa, ja mieleen tulivat perheet, -
joissa on vaikeuksia ja jopa väkivaltaa.
Sekä henkistä että fyysistä väkivaltaa.
Tajusin, että kristittykin perhe voi olla kuin helvetti maan päällä.
Mutta kun rakastaa Jumalaa ja antaa Hänen rakastaa itseään -
ja Hän saa hoitaa ja parantaa, siirtyy vaikutus koko perheeseen.
Näen sen niin konkreettisesti.
Tämä ei ole käsky kieltää avioitumasta ei-kristityn kanssa, -
enkä halua lokeroida ihmisiä laatikoihin.
Missään nimessä ei-uskova ei ole uskovaa huonompi.
Mutta se eroavuus estää syvemmällä tasolla läheiseksi tulemisen.
Olemme kertoneet, että toivomme sinun löytävän miehen -
tai että sinut löytäisi mies, joka oikeasti rakastaa Jumalaa.
Aiheuttaako se lisäpaineita?
Onko valikoima suuri vai pieni?
Uskon, että Jumalalla on ihminen minua varten.
Nuorena tyttönä kaipaa ihmistä, joka pitäisi huolta.
Etenkin kun on tottunut siihen.
Kun on itse kokenut, -
ymmärtää, mitä se tarkoittaa.
Sillä, että voi yhdessä rukoilla, on suuri lisäarvo.
Kuten sanoit, ettei voi epäonnistua -
avioliitossa tai perhesuhteissa, -
koska Jumalalle on kaikki mahdollista.
Jumala ei koskaan anna avioliiton hajota, -
mutta Hän antaa mahdollisuuksia rakastaa ja -
odottaa meidän tekevän oman osuutemme.
Emme voi sanoa, että Jumala tekee asiat puolestamme.
Hän antaa mahdollisuuden rakastaa.
Sen ei ole tarkoitus olla helppoa, että osaisimme sitä arvostaa.
Varmasti on helpompaa, kun puolisot ovat molemmat uskovia.
Haluan sanoa sinulle Mirjam ja uskon, että tiedät sen myös, -
että olet meille äärimmäisen rakas.
Olemme myös todella ylpeitä sinusta.
Olet valtavan hieno tytär ja isänä iloitsen siitä.
Vaikka olenkin välillä jättäytynyt sivuun -
ja antanut äidin kysellä ja tutkia.
Silloin mietin, mistä isänä jään paitsi.
Keskustelut kanssasi ovat olleet äärettömän antoisia.
Olet niin rohkea.
Kun katson vajavaisuuttani, ihmettelen, -
miten olen ansainnut tällaisen tyttären.
Niin avoin, mutta välillä arvoituksellinen.
Yleensä tuotat meille vain iloa.
Olet sellainen tytär kuin olet.
Antakoon Jumala meille viisautta nähdä lahjaa ja kutsumusta -
ja erikoisuuttasi, jonka Hän on sinuun asettanut.
Että voisimme Jumalan kanssa sinua muovata -
sellaiseksi kuin Hän on määrännyt.
Katsoessani sinua tulee mieleen yksi sana - kaunis.
Kaikinpuolin. Olet todella rakas tyttäreni.
Oli ilo keskustella sinun kanssasi tässä ohjelmassa.
Ehkä tulevaisuudessa voimme keskustella useammin.
Ole runsaasti siunattu.
Rakas katsoja, olemme keskustelleet tyttäreni kanssa toivoen, -
että oli ajatuksia, jotka koskettivat sydäntäsi.
Antoivat sinulle jotain näkemystä tai kaipuuta.
Olemme äärettömän kiitollisia Jumalalle siitä.
Vielä kerran haluan korostaa, että Jumala on kääntämässä sydämiämme.
Kääntämässä sydämiämme, isät.
Lasten vanhemmat lasten puoleen. Hän tekee sen
parantamalla sydämemme. Lähesty rohkeasti Hänen armoansa.
Ota vastaan Hänen ylitsevuotava armahduksensa ja armonsa.
Hän ei muistuta virheistäsi.
Hänen sydämessään on anteeksianto, -
niin kuin sanoo Psalmi 103:
"Hän antaa anteeksi". Hän haluaa
sydämestään antaa anteeksi. Meidän on vain otettava se vastaan.
Hän haluaa parantaa suhteemme läheisiin.
Jeesuksen nimessä, runsasta siunausta teille, rakkaat katsojat.
Suomennos: Signe Kalmus-Mäns