o
VIRON PASTORIT AREENALLA
Tervetuloa taas TV7 seuraan!
Tänään puhumme kriiseistä, erityisesti kriiseistä suhteissa,
mutta myös yleisesti kriiseistä, joita kaikki kohtaamme.
Kanssani ohjelmassa on isäni, pastori Aamo Remmel
Viljandin Baptistiseurakunnasta
Olet elämässäsi käynyt läpi monia kriisejä.
Mitä tarkoittaa kriisissä oleminen?
On erillaisia kriisejä. Yksi on suru, toinen on päämäärän kadottaminen
tai sairaudet, jotka voivat viedä ihmisen kriisiin.
Halusin opiskella lääkäriksi Tarton yliopistossa, mutta uskon takia
minut erotettiin koulusta. Se oli suuri kriisi elämässäni.
Sen jälkeen minut lähetettiin Paiden seurakuntaan pastoriksi.
Se oli 53 v. sitten. Sain olla pastorina Paidessa vain 1,5 vuotta.
Paljon nuoria tuli uskoon. Se oli Neuvostoliiton aikana suuri rikos.
Eränä päivänä liittomme johtokunta päätti erottaa minut,
koska minusta oli tehty paljon valituksia.
Paikalliset uskontokomitean edustajat olivat hyvin vihaisia minulle.
Olin takaisin Tallinnassa. Kysyin: Jumala, mikä on minun tieni?
Halusin opiskella, se ei onnistunut.
Sitten kutsuttiin seurakunnan pastoriksi. Se tie meni kiinni.
Tilannetta vaikeutti vielä se, että en löytänyt Tallinnasta työpaikkaa.
Armeija oli kirjoittanut minun tietoihini sanan "presbüter",
joka tarkoittaa seurakunnan vanhinta.
Kun hain työpaikkaa, sanottiin, että voin aloittaa työt heti.
Kun vein paperini toimistoon, he näkivät sanan "presbüter".
Parin päivän päästä sanottiin: Emme tarvitsekaan teitä.
Jumalan edessä kysyin, miten tästä eteenpäin.
On hetkiä elämässä, jolloin kaikki ovet on kiinni, etkä tiedä, mitä tehdä.
Olen kokenut, kuinka Jumala sellaisina hetkinä vahvistaa.
Näin ihmeellisen unen. Voi olla, että se oli näky suoraan Jumalalta.
Unessa olin hyvin suurella, kauniilla niityllä.
Taivaasta laskeutui maan päälle kaksi enkeliä kädessään maljat.
Tiesin, että maljoissa oli Kristuksen veri.
He laskeutuivat luokseni. Toinen niistä otti maljasta Kristuksen verta
ja vihmoi sitä valkoiselle paidalleni.
Toinen teki samoin ja sanoi minulle: Kristus tulee pian.
Heräsin aamulla ja monen päivän ajan olin tästä kosketettu.
Tajusin, että Kristus näkee kriisimme. Hän tulee ja vahvistaa meitä.
Emme ole kriiseissä yksin. Hän on kanssamme.
Kun luotamme Jumalaan ja puhumme kriiseistämme lapsenomaisesti hänelle,
Hän itse näyttää meille tietä eteenpäin.
Ajattelin, että on aika jatkaa opiskelua.
Halusin mennä Teknilliseen korkeakouluun.
Armeija oli kirjoittanut tietohini "presbütor", vanhemmiston jäsen.
Tiesin, etteivät he ota minua vastaan, jos vien paperini sinne.
Jumala toimii joskus oudosti, meille odottamattomalla tavalla.
Olin silloin töissä tekstiilifirmassa. Eräs uskovainen mies otti minut töihin,
koska minua ei otettu muualle töihin.
Töistä tullessa poikkesin kirja- kauppaan.
Löysin kirjan, mitä halusin ja menin kassalle.
Etsin lompakkoa, mutta sitä ei ollut.
Ajattelin, että olin unohtanut sen kotiin tai työpaikalle.
Menin takaisin kotiin, mutta siellä se ei ollut.
Kävin vielä ennen siskoni luona, koska minulla ei ollut lippurahaa
kotimatkaa varten. Olin siellä yötä, mutta lopuksi pääsin kuitenkin kotiin.
Seuraavana aamuna oli miliisi oven takana. Äiti meni avamaan.
Kysyttiin, asuuko tämä henkilö täällä? Äiti sanoi, kyllä, se on poikani.
Minut pyydettiin ovelle.
Miliisi antoi minulle lompakon. Siellä oli kaikki tallessa,
paitsi armeijan paperi ja raha.
Passikin oli tallessa.
Silloin ymmärsin, kuinka ihmeellisesti Jumala toimii.
Hän antoi varastaa armeijan paperin, jotta pääsisin opiskelemaan.
Jumala ratkaisee kriisimme, kun me luotamme Häneen.
Kriisissä oleminen on kuin olisi pimeässä tunnelissa.
Emme näe ulospääsyä. Tilanne on meille uusi ja tuntematon.
Jumala auttaa näkemään tilanteemme pidemmällä perspektiivillä.
Silloin kriisitilanteet saavat uudenlaisen merkityksen.
Tilanteita ei voi tulkita vain yhden tilanteen mukaan.
Luulen, että kriisin suurin ratkaisu löytyy Jeesuksen Kristuksen
kärsimyksessä, kuolemassa, hautaamisessa ja ylösnousemuksessa.
Opetuslasten elämä pysähtyi sillä hetkellä.
Kaksi opetuslasta kävelivät Emmauksen tietä ja totesivat,
ettei millään ole enää mitään merkitystä.
Jeesus tulee heidän keskelleen ja näyttää heille,
että Pyhä Kirja näyttää tilanteen pidemmässä perspektiivissä.
Oletko pastorina saanut autttaa jotakuta näkemään Jumalan
suurempaa suunnitelmaa, silloin kun ihminen on epätoivonen kriisissään?
Kyllä. Jouduin lähtemään yliopistosta, siksi ymmärrän muita,
jotka ovat saman valinnan edessä.
Tallinnassa oli yksi nuori kuoron- johtaja, joka soitti minulle kerran.
Hän kertoi, että hänet pakotettiin valitsemaan:
joko usko tai opiskelupaikka.
Hän opiskeli silloin Tallinnan Musiikkiakatemiassa.
Sanoin hänelle: Pidä usko. Jumala vie sinut tästä tilanteesta läpi.
Olin itse sitä kokenut, siksi oli rohkeutta neuvoa myös toista.
Hän valitsi uskon. Pari päivää myöhemmin hän sanoi:
Kukaan ei tullutkaan kysymään, mitä olin valinnut.
Jumala ratkaisee tilanteemme, kun jäämme Hänen luokseen.
Jos luovumme uskosta, myös Jumala ottaa kätensä pois.
Sitten on tilanne monta kertaa huonompi.
Ihminen voi sattua kehityskriisiin, kuten koulusta valmistuminen,
työpaikan vaihto, eläkkeelle jääminen. Läheisen kuolema vie kriisiin.
On myös tapahtumakriisit, jolloin tapahtuu jotain odottamatonta.
Emme ajattele, että tapahtuu kolari. Luulemme, että olemme aina terveitä.
Kriisissä ihminen luopuu suhteista. Hän vetäytyy muista,
etääntyy Jumalasta ja ajattelee, että Jumala on minut hyljännyt.
Hän ei päästä edes läheisiään lähelle.
Hän eristäytyy muista. Se on ihmisen ensimmäinen reaktio.
Parempi olisi avautua juuri silloin. Avautua lähellä oleville tukijoille.
Avautua Jumalalle ja kertoa tunteista ja miten kauhea tilanne on.
Kertoa Jumalalle kuten Job, mitä ajattelen Hänestä tässä tilanteessa.
Juuri niin kriisiin löytyy ratkaisu.
Miten auttaa ihmisiä avautumaan kriisitilanteissa?
Ihmiselle on suuri kriisi menettää läheinen, joka on ollut hänelle
elämässä hyvin tärkeä.
Ihminen ei osaa mennä elämässä eteenpäin.
Menetin puolisoni. Hän oli seurakunnassa sihteerini ja
teki hyvin paljon töitä. Yhtäkkiä hänen paikkansa oli tyhjä.
Eikä vaan se, vaan paikka minun vierelläni oli myös tyhjä.
Rakkaus, jota koin joka päivä, otettiin hetkessä pois.
Olen antanut ihmisille kolme neuvoa. Olkoon mikä tahansa kriisi,
siihen voi reagoida kolmella eri tavalla.
1. Voitte jäädä sen surun sisään. Ihminen voi vetäytyä suruunsa ja
olla negatiivinen, torjuva.
2. Te voitte mennä siitä ohi. Ette halua käsitellä asiaa,
ihmiset alkavat käyttämään päihteitä, jotkut etsivät uusia suhteita jne.
3. Jumalan silmissä oikea asia, on käsitellä se kriisi.
Surusta täytyy mennä läpi koko kivun ja haavojen kera.
Kun olette käyneet sen läpi, tunnette parantumista.
Teidän ei tarvitse jäädä suruun, eikä mennä siitä ohi.
Teidän täytyy käydä se läpi.
Mutta se on mahdollista ainoastaan Jumalan kanssa. Kun nojaudutte siinä
hetkessä Jumalalle, Jumala antaa teille voimaa.
Jeesuksenkin piti käsitellä kriisejä.
Hän seisoi Isän edessä ja rukoili jopa yöntunneilla.
Mutta hän kävi ne läpi aina yhdessä Jumalan kanssa.
Hän on minun suuri esimerkkini ja voittajani.
Yksi suurimpia kriisejä, mitä ihminen voi kokea,
on oman kuolemansa kohtaaminen.
Jos se tulee odottamattomasti, ihminen ei ehdi käsittelemään sitä.
Mutta jos ihminen saa tietää, että hänellä on elinikää
vain muutama kuukausi, hän seisoo yhtäkkiä vastakkain
suurimman kriisin kanssa.
Muistan, kun äitini, sinun rakas puolisosi, sanoi minulle:
Meego, tiedän mihin menen kuolemani jälkeen,
mutta on niin vaikea tietää, että täytyy kuolla.
Kysymys on siitä, miten Jeesus Kristus auttaa ihmisiä
käymään läpi tällaisiakin kriisejä.
Mitä Jeesus on tehnyt ja mitä Pyhä Henki auttaa siinä
osassa vielä kokemaan, että ihminen voisi seistä uskossa,
ollessaan kuoleman edessä?
Olen nähnyt, miten ihmisten maailmat ovat särkyneet.
Uskon, että ainoa asia, mikä auttaa, on kääntää niiden ihmisten
katseet Kristukseen. Paavali kirjoitti Timoteukselle:
"Olkoon mielessäsi Jeesus Kristus."
Mitä tahansa tulee eteesi, olkoon mielessäsi Jeesus Kristus.
Niissä hetkissä, joissa kykenemme kohdistamaan ajatuksemme
Kristukseen, Hän antaa meille voimaa. Pyhä Henki tulee luoksemme,
vahvistamaan Kristuksen kirkkautta.
Olen monesti nähnyt, kuinka ihmiset kääntävät
katseensa Kristukseen ja Hän auttaa heitä menemään kriisistä läpi.
Ikuisuuteen astuminen on ihmiselle aina odottamatonta,
Tunsin vanhan Saarenmaalta kotoisin olevan pastorin.
Hän oli aina iloinen tullessaan Tallinnaan.
Mies oli täysin muserrettu saadessaan tietää, että hänellä on syöpä.
Toimistotyöntekijä veli Ruusmäe kysyi häneltä, mitä tapahtui.
Hän vastasi: sain tänään tietää, että minulla on syöpä,
elän vielä muutaman kuukauden. Pyysin lääkäriä kertomaan totuuden.
Olen uskovainen mies, enkä pelkää kuolemaa.
Kuitenkin vanha mies sanoi että tietämättömyys olisi ollut parempi.
Vahva mies, pastori, hän tiesi minne oli menossa.
Silti hän ei olisi halunnut tietää.
Jumala viisaudessaan ei ilmoita meille kaikkea tulevaisuudesta.
Muistan, kun Neuvostoliiton aikana opiskelin yliopistossa lääketiedettä.
Siellä sanottiin, että ihmiselle ei kannata kertoa hänen kuolemastaan.
Parempi, kun ihminen elää ja tietää, että kaikki on hyvin,
yhtenä päivänä hän vain kuolee.
Nykyinen bioeetikka väittää päinvastaista:
Jos ihminen ei tiedä, hän ei voi valmistautua kuolemaan.
Kysymys on siinä, miten kertoa siitä, ettei hän järkyttyisi liikaa.
Muistan, kun äidilläni oli jäänyt vain neljä kuukautta elinaikaa.
Lääkäri kysyi sinulta, kertooko hän vai
kerrotteko itse hänelle?
Elisabeth Cyber Ross, joka tutki kuoleman ja surun prosesseja,
sanoo, että ihminen käy läpi viiden eri jakson.
Ensimmäisenä hän kieltää kuolevansa.
Kun tilanne muuttuu huonommaksi, hän vihastuu Jumalalle,
lääkärille ja läheisille: te ette auta ettekä ymmärrä!
Kun vihasta ei ole apua, ihminen voi alkaa tekemään kauppaa:
Jumala, jos parannat minut, annan koko elämäni, varani Sinulle.
Hän voi käydä kauppaa myös läheisten kanssa.
Kun sekään ei auta, hän masentuu.
Hän ymmärtää, että Jumala on kaukana ja ihmiset eivät pysty auttamaan.
Cyber Ross sanoi viisaasti, että jos ihmisen rinnalla on joku,
joka käy nämä jaksot läpi hänen kanssaan ja tukee,
ihminen hyväksyy tilanteensa. Hän ymmärtää, että elämässä
tulee kohdata myös kuolema.
Hyväksyminen auttaa katsomaan taaksepäin ja näkemään,
että elämällä on ollut tarkoitus.
Mitä mieltä olet tästä? Välillä kristityt ajattelevat,
että heillä ei ole kriisejä. Olet käynyt läpi monia kriisejä.
Mitä sanoa ihmisille, jotka ovat kriisitilanteissa?
Olen aina kertonut ihmisille, mitä itse koin.
Jumalan Sana on niin arvokas.
Kun minulla oli vaikeaa, luin paljon Sanaa.
Jumala puhuu minulle sen kautta.
Meille on annettu kokoelma psalmeja.
Niissä on paljon eri tilanteita. Sieltä löytyy myös kriisejä.
Kun luet, Jumala näyttää sinulle uusia asioita.
Näet, kuinka ihmiset ovat olleet paljon vaikeammissakin tilanteissa.
Sana ruokkii meitä. Jos hylkäät Jumala Sanan,
inhimillisesti on hyvin vaikeaa.
Vaikka ette pystyisikään, lukekaa muutama jae,
lukekaa Jumalan Sanaa. Hän vahvistaa Sanansa.
Jumala voi ilmestyä myös erityisellä tavalla.
Muutama viikko puolisoni kuoleman jälkeen,
peseydyin aamulla ja ajattelin päivän tapahtumia.
Yhtäkkiä kuulin äänen sanovan:
Tietäisitpä, kuinka Viivi odottaa sinua!
Se oli yllätävää, koska en edes ajatellut häntä sillä hetkellä.
Herätessäni olin nähnyt hänen tyhjän paikkansa.
Ymmärsin, kuinka luonnollista kaikki oli.
Muistin, kuinka puolisoni oli odottanut minun kotiintuloani.
Jumala käytti sitä samaa ajatusta: tietäisitpä, kuinka Viivi odottaa.
Tuollaisina hetkinä tunnet, kuinka tulet nostetuksi
siitä surusta ja kriisistä. Näet, että vierelläsi on joku.
Hän elää kanssasi kärsimyksissä ja kivussa.
Jeesus koki kaikkea tätä ollessaan maan päällä.
Suru voi johtaa vielä suurempaan kriisiin:
ihminen ei enää luota Jumalaan.
Ne iskut ja vaikeudet eivät ole vahvistaneet ihmisen sietokykyä,
vaan ovat murtaneet ja rikkoneet ihmistä.
Ihminen ei pystyy enää siinä tilanteessa uskomaan Jumalaan.
Olen tavannut ihmisiä, joilla on ollut niin vaikeaa,
että he ovat luovuttaneet.
Uskon, että Jeesus on käynyt läpi toivottomuuden.
Hän huusi ristillä ollessaan:
Isä, Jumalani, miksi olet hylännyt minut?
Kuinka auttaa ihmistä, joka ei pysty enää uskomaan Jumalaan?
Isosiskoni elämässä on ollut myös paljon vaikeuksia.
Hän oli kerran täysin murtunut. Hän meni silloin isän luokse ja
sanoi: en jaksa enää edes rukoilla.
Isä sanoi hänelle: lapseni, jos et jaksa enää rukoilla,
sano vain: "Jeesus, Jeesus".
Hän sanoi, että sillä hetkellä, kun hän oli sanonut näin,
jotain muuttui.
En jaksanut rukoilla, en jaksanut puhua Jumalalle.
Mutta sana Jeesus, sillä on niin valtava vaikutus,
jos se tulee huutona sielustasi. Se alkaa tekemään työtä sinussa.
Niitä ihmisiä on vaikea auttaa. Olen sanonut: jos ette usko Jumalaan,
se tekee tilanteen vaikeammaksi. Jos te pystytte vaikka kerran
sanomaan: Jumala, auta minua! Jumala kuulee myös pienen rukoksen.
Minulle tulee mieleen eräs ihminen, joka oli kuolemassa.
Hän ei uskonut Jumalaa. Hänen puolisonsa sanoi,
että hänen olisi hyvä keskustella papin kanssa.
Lopuksi hän suostui ja kutsui minut tulemaan.
Meidän keskustelumme oli aika filosoofinen: onko Jumalaa vai ei.
Yritin tukea häntä kaikessa, mikä viittasi Jumalan olemassaoloon.
Hän oli silti eri mieltä.
Sanoin hänelle: Vaikka, mitä arvaat, pyydä Jeesusta pelastamaan sinut.
Menin pois. Hän jäi yksin kotiin. Hän kuoli parin päivän päästä.
Vaimo soitti minulle. Kun hän oli tullut kotiin, oli mies muuttunut.
Mies käveli keittiöön juomaan. Matkalla sinne hengitys lähes pysähtyi.
Hän seisoi keittiössä ja ajatteli, että nyt kuolen tänne.
Sitten hän oli tehnyt niin kuin opetin. Hän sanoi: Jeesus pelasta!
Samana hetkenä hän rupeasi taas hengittämään.
Muutamaa päivää myöhemmin hän kuoli.
Ajattelin, että Jumalan armo on valtava. Kun emme uskoo Jumalaan,
mutta huudamme Jeesuksen nimeä, Hän pelastaa.
Jeesuksen nimellä on valtava voima ja arvo meidän elämässä.
Minulla on yksi kokemus ihmisestä, kenellä oli kilpisrauhasyöpä.
Hän ei uskonut Jumalaan. Hän kertoi, että on nähnyt liikaa
kaksinaamaisuutta. Papit puhuvat toista, mutta elämä on muuta.
Hän oli jo yli 80 v. Hän kävi meidän Alfa-kurssilla. Oli koko elämän
ollut opettajana, hyvin koulutettu ihminen.
Kurssilla nuoria kiinnosti rakkauden teema.
Kerroin omasta avioliitostani. Hän sanoi yhtäkkiä:
Kuulin, miten puhutte omasta puolisostanne.
Ymmärsin, että se on totta, mitä puhuitte.
Yhtäkkiä tajusin, että se, mitä kerroitte myös Jumalasta, on totta.
Hän oli kriisissä ja Jumala käytti minun sanomaani puolisosta, että
hän tulisi uskoon. Jumalalla on hyvin erilaisia menetelmiä.
Jeesuksen nimessä on suuri voima.
Jeesus jätti tänne maailmaan seurakunnan. Hän täytti sen
Pyhällä Hengellä, että Jumalan läsnä- olo olisi koettavissa ihmisten kautta.
Joku on sanonut kriiseistä näin: Meillä ei ole oikeutta epäillä,
pystyykö Jumala tuomaan meitä kriisistä ulos.
Meillä ei ole myöskään oikeutta epäillä, että Jumala halua käyttää
toisia ihmisiä auttamaan meitä kriisistä ulos.
Jumala voi käyttää ihmisiä, Jeesus Kristuksen seurakuntaa.
Miten seurakunta voi auttaa kriisissä olevaa ihmistä,
joka ei ole aiemmin seurakunnassa ollut?
Seurakunnassa on paljon erilaisia ihmisiä, joilla on erilaisia kokemuksia
Kun ihminen tulee seurakuntaan, hän kuulee ihmisiltä todistuksia,
kuinka Jumala on auttanut ja tuonut heitä kriisistä läpi.
Hän ymmärtää, että se onkin todellista elämää eikä pelkkää filosofiaa.
Hän saa seurakunnasta uudenlaisen kuvan.
Siellä on ihmisiä, jotka ovat kokeneet Jumalaa ja voivat auttaa.
Psykoanalyytikko Erich Fromm, kertoi yhdestä potilaastaan,
jonka kanssa ei tullut mitenkään toimeen.
Hän sanoi: En pysty auttamaan. Vain Jumala voi auttaa.
Potilas kysyi, mistä löydän Jumalan?
Jos löydätte seurakunnan, jossa uskotaan elävään Jumalaan ja
eletään Hänen kanssaan, sieltä löydättekin Jumalan.
Olemme puhuneet tänään kriisisuhteista.
Toivomme, ettet jäisi yksin kriiseissä
ja löytäisit Jumalan Jeesuksen Kristuksen kautta niin,
että Jumalan Pyhä Henki, joka toimii kristillisessä seurakunnassa
voisi auttaa sinua. Olemme sitä pastoreina kokeneet.
Jumala on pelastaja Jeesuksen Kristuksen nimessä.
Seurakunta voi olla teille tukena. Kehotan menemään seurakuntaan,
Siellä on Jeesus on Kristua.
Suomennos: Anneli Tamme