o
VIRON PASTORIT AREENALLA
Tervetuloa Viron pastorit areenalla ohjelmaan.
Aloitamme tänään neljäosaista sarjaa, jossa puhutaan suhteista.
Suhteet ovat tärkeimpiä asioita elämässä.
Tänään puhumme perhesuhteista, seuraavassa jaksossa isäsuhteesta.
Kolmannessa jaksossa puhutaan huolenpidosta seurakunnassa
ja laajemmin yhteiskunnassa.
Neljännessä jaksossa puhumme suhdekriiseistä.
On ilo olla studiossa tänään isäni, Aamo Remmelin kanssa.
On hyvä yhdessä keskustella minusta todella tärkeästä teemasta.
Kaksitoista vuotta sitten kuoli äitini ja sinun puolisosi Viivi Remmel.
Ennen hänen kuolemaansa olin hänen vuoteensa vierellä ja ymmärsin,
että mitään muuta emme voi maailmasta mukaan ottaa kuin suhteet.
Elämän aikana saamme tavaroita, menestystä ja saavutuksia,
mutta kaikki se otetaan pois vain suhteet jäävät.
Mukaan saamme suhteemme Jumalan ja ihmisten kanssa.
Isä kerro, mitä suhteet sinulle merkitsevät.
Se on laaja teema. Synnyin suureen perheeseen.
Minulla oli 6 vanhempaa sisarusta, oikeastaan 8,
sillä kaksi kuoli ihan pieninä. Synnyin perheeseen.
jossa oli paljon perheenjäseniä, jotka kaikki olivat suhteessa toisiinsa.
Silti tärkein on se perhe, jonka luot itsellesi.
Millaiset on suhteet puolisoosi ja lapsiisi.
Olen onnellinen, että minulla oli todella hyvä suhde puolisooni.
Vielä tänä päivänäkin kiitän Jumalaa siitä,
että hän antoi minulle niin hyvä puolison.
Hän oli hyvin säteilevä ja rakkaudellinen ihminen.
Hänen rakkauttaan sain kokea avioliitossa.
Lapset kokivat sitä myös perhesuhteissa.
Hän antoi parhaansa, jotta perhe- suhteet olisivat luonnolliset,
terveet ja täynnä rakkautta.
Kaikki avioliittovuodet ja nytkin kun hänen kuolemastaan on jo yli 12 v
olen kokenut, kuinka hänen kylvönsä suhteisiin on jäänyt.
Olen siitä hyvin kiitollinen Jumalalle.
Puhuit jo perhesuhteiden kannalta kaikkein tärkeimmästä suhteesta.
Mies ja nainen luovat perheen.
Raamatun ensilehdiltä näemme, kuinka Jumala haluaa tuoda
kaltaisuutensa esille maailmassa, juuri miehen ja naisen suhteen kautta.
Mikä tekee miehen ja vaimon suhteen terveeksi ja vahvaksi?
Uskon, että kun Jumala on heidän suhteessaan, voi suhde olla terve.
Kun Jumala muuttuu etäiseksi.. Ihmiset ovat hyvin erilaisia.
Kun mennään naimisiin on molemmilla omat odotuksensa.
Kun odotukset eivät täyty, syntyy ristiriitoja.
Koko avioliiton ajan lopettasimme aina päivämme yhdessä rukoillen.
Lapset jo nukkuivat ja me rukoilimme kahdestaan.
Se oli erityinen hetki päivästä.
En muista, että meillä olisi ollut tarvetta selvitellä
välejämme ennen rukousta.
Jos jotain oli ollut, se oli luonnostaan jo ratkennut.
Jumalan luo emme voi mennä teko- pyhinä. Meidän pitää olla aitoja.
Jos kaikki ei ole kunnossa, et voi Jumalaa kiittää.
Minusta on ihmeellistä, että muistan lapsuudesta vain pari kertaa,
jolloin teillä oli erimielisyyttä keskenänne.
Omassa liitossani lapset ovat toistuvasti nähneet,
kuinka meille on tullut riita, joka on pitänyt sopia.
Haluan kysyä sinulta isä, selvitittekö riitanne keskenänne
niin etteivät lapset nähneet vai oliko suhteenne niin
sopuisa, ettei teillä ollutkaan riitoja?
Erimielisyyksiä elämässä tulee aina.
Elämme rakkaussuhteessa puolisoon.
Vaimoni halusi aina nopeasti ratkaista erimielisyydet.
Kun asiat oli selvitetty, hän unohti asian eikä sitä enää muistellut.
En muista konkreettista tilannetta, mutta hän ei koskaan
valanut lasten niskaan mitään tilanteita.
Se oli upea luonteenpiirre.
Kun olin ollut poissa kotoa työ- matkoilla, hän aina odotti minua.
Hän oli kirjoittanut pitkät kirjeet, joissa kertoi tunteensa ja
ajatuksensa, kuinka kovasti odotti minua jälleen kotiin.
Meitä yhdisti vahva rakkaussuhde toisiimme.
Toisistamme erossa ollessa oli ikävä toista.
Isä teidän suhteenne ei alkanut kiirehtien.
Tänä päivänä monet ryntäävät suhteeseen ja
luottavat, että jotenkin selviävät.
Te olitte kirjeenvaihdossa vuoden ajan.
Opitte tuntemaan toistenne aja- tuksia, unelmia ja Jumala suhdetta.
Vasta sitten aloitte tavata toisianne.
Siitä kasvoi rakkaus ja myöhemmin avioliitto.
Miten neuvoisit niitä, jotka etsivät puolisoa?
Miksi teidän seurustelu- aika oli teille tärkeä?
Aviolittomme on minulle suuri Jumalan lahja.
Minä asuin Pärnussa ja hän Tallinnassa.
Olin suuresta perheestä. Hän oli perheen ainoa lapsi.
Olin lukion 1. luokalla, kun menin kerran Tallinnaan.
Sisko järjesti nuortenilllan ja pyysi minua puhumaan siellä nuorille.
Tuleva puolisoni tuli sinne ystävänsä kanssa vähän myöhässä.
Hän oli ainoa, joka lähti vähän aikaisemmin pois.
Ehkä meidät esiteltiin toisillemme, mutta se ei jäänyt mieleen.
Puoli vuotta myöhemmin siskon mies, kertoi tytöstä seurakunnassa,
jolla oli paljon ongelmia uskonsa tähden.
Se kosketti minua. Kirjoitin hänelle kirjeen.
Lähetin sen hänen ystävälle, koska Viivin osoitetta minulla ei ollut
Viivi kirjoitti minulle 6 sivuisen kirjeen takaisin.
Se oli täynnä kysymyksiä. Vastasin hänelle.
Siitä alkoi kirjeenvaihtomme. Se oli joulun aikaan.
Lopetettuani lukion 2. luokan keväällä, lähdin Tallinnaan.
Siellä tapasimme toisemme. Hän oli hyvä kirjeenkirjoittaja.
Hänen kirjeistään opin tuntemaan hänen upean persoonansa.
Ensimmäistä kertaa nähdessäni hänet, totesin,
että hän oli vielä paljon upeampi ihminen.
Kun lähdin ensimmäistä kertaa hänen kotiinsa ja hän alkoi soittaa pianoa,
totesin etten ollut tiennyt hänestä puoliakaan.
Jumala vähitellen näytti uusia puolia.
Olimme jo naimisissa, kun kerran tuli puheeksi,
kuinka hän sai varmuuden mennä naimisiin kanssani.
Rakastimme toisiamme. Kun kosin häntä, hän meni Jumalan luo
ja kysyi, onko tämä Jumalan tahto.
Se oli ainoa kerta, jolloin Jumala puhui korvinkuultavalla äänellä.
Jumala sanoi konkreettisesti ja selvästi: Se on minun tahtoni.
Silloin hän päätti vastata kyllä. Se oli minulle yllätys.
Minä rakastin häntä ja hän minua, silti hän oli valmis kysymään
vielä Jumalan mielipidettä. Jälleen opin hänesta jotain uutta.
Koko avioliiton ajan yllätyin hänestä positiivisesti.
Teidän kokemus opettaa, että on hyvä oppia tuntemaan toisensa pidempään
kuin vain ensimmäinen tunne ja ihastuminen.
Aristoteleskin sanoi, että pitää tuntea ihminen vähintään vuoden
ennenkuin harkita yhteistä elämää.
Eri vuodenaikoinakin ihminen voi olla erilainen.
Äidillekin tietyt vuodenajat olivat erityisen tärkeitä.
Kun nyt mietitään vielä perhesuhteita,
millaiset haasteet voivat suhteita rikkoa?
Teidän liittonne oli hyvin sopuisa. Voin todistaa, että me lapset
saimme kasvaa kaiken sen rakkauden keskellä.
Pastorin kokemuksesta katsoessasi, mitkä asiat rikkovat suhteita?
Hyvin suuri negatiivinen vaikutus on sillä, kun lapset huomaavat,
että isä on sunnuntaisin toisen- lainen kuin arkena.
Siitä syntyy ristiriita lapsen sydämeen ja luottamus katoaa.
Kun puoliso näkee, että toinen on kirkossa yhtä ja kotona toista,
sellainen alkaa perhettä rikkomaan.
Lapset nopeasti tajuavat, rakastavatko vanhemmat toisiaan
ja rakastavatko he heitä.
Parikymmentä vuotta sitten vanhin poikani oli Viljandissa.
Oli äitienpäivä ja pyysin häntä soittamaan jotain äideille.
Ennen kuin hän alkoi soittaa, hän puhui kaikille äideille.
Siitä puheesta jäi mieleen yksi lause, jonka hän sanoi omalle äidilleen:
"Me lapsena koimme paljon rakkautta. Koti oli täynnä rakkautta.
Näimme, kuinka isä rakasti äitiä ja äiti sitä kautta meitä."
On mielenkiintoista, kuinka lapset näkevät rakkauden.
He näkevät sen meidän sanoissa, käytöksessä ja suhtautumisessa.
Siitä muodostuu koti ja kodin ilmapiiri.
Vaimoni oli hyvin luonteva ja luonnollinen.
Kerran vaimoni säesti minua, kun lauloin Olevisten kirkossa.
Diakoni tuli luokseni ja sanoi, ettei ole ennen nähnyt niin
luonnollista uskovaa kuin on puolisosi.
Tiedän ettei teidän elämänne ollut helppoa.
Kävit töissä saadaksesi palkkaa. Se oli neuvostoaikaa.
Sen lisäksi oli pastori. Siitä rahaa et saanut.
Perheessä oli neljä lasta. Taloudellisesti oli tosi tiukkaa.
Äidin johdolla joka aamu rukoiltiin.
Monesti äiti sanoi, että palkka- päivään on vielä 10 tai 15 päivää
ja raha on loppu.
Elämme tänä päivänä hyvin materialistisessa ajassa.
Ammatti-ihmisetkin sanovat, että taloudellisissa paineissa usein
ihmissuhteet kärsivät. Minä muistan lapsuudesta,
että sellaisina aikoina ymmärsimme, että oli aika liikkua uskossa.
Ei ollut niin, että äiti olisi kääntynyt isää vastaan
ja käskenyt tienaamaan lisää rahaa. Vaan silloin liikuttiin uskossa.
Muistan hyvin yhden aamun, jolloin äiti sanoi,
että tarvitsemme 50 ruplaa, jotta selviämme palkkapäivään.
Me itse kysyimme, mitä summaa pitäsi rukoilla.
Vastaus oli 50 ruplaa. Keräsimme kodista tyhjät pullot
ja kun olimme niitä viemässä löysimme postilaatikosta kirjekuoren,
jossa oli 50 ruplaa. Tällaisia olivat lapsuuden kokemukseni.
Kuinka perhesuhteita kohtaavat haasteet
voidaan muuttaa uskon askeleiksi? Minkälaisen neuvon antaisit?
Se on vaikeaa, sillä lapset näkevät selvästi onko vaiko eikö ole.
On tärkeää kertoa lapsille, että nyt meillä ei ole,
mutta Jumalalla on. Kun mikään ei auta, Jumala auttaa.
Kerron yhdestä tapauksesta. Kävin silloin töissä Nõmmella.
Vaimo kertoi, että raha on lopussa ja viikko pitäisi vielä elää.
Tulin junalla kokouksesta. Olisin voinut lainata isältä.
Hän olisi iloiten auttanut, mutta annoin asian Jumalalle.
Sanoin vaimolle, että Jumala tietää. Hän ei jätä meitä pulaan.
Maanantaina työssä pyydettiin ottamaan yhteyttä kirjanpitoon.
Sieltä kerrottiin, että olin saanut palkkiorahan.
Se oli täsmälleen se summa, minkä tarvitsimme.
Tulin kotiin ja sanoin vaimollle:
"Jumala on olemassa ja pitää meistä huolen."
Kun lapset kokevat, että meillä on todellinen Jumala,
johon voi luottaa. Hekin alkavat luottaa Jumalaan.
Se auttaa pitämään kunnossa heidän Jumala suhteensa.
Haaste suhteelle on se, kun meillä ei ole aikaa toisillemme.
Muistan, kuinka usein äiti laittoi meitä nukkumaan.
Rukoilimme iltarukouksen. Hän sanoi: Jos isä ehtii ajoissa kotiin,
näette hänet muuten ette tänään näe. Rukoillaan, että isä ehtisi tulla.
Muistan, kuinka lauantaisin veit meitä kilpailuihin tai veneilemään.
Minkä neuvon antaisit omasta kokemuksestasi miehille,
jotka tekevät kovasti työtä eikä heillä ole aikaa niin paljon
perheelle kuin haluaisivat? Miten neuvoisit vaimoja tukemaan miehiään?
Tai jos molemmat vanhemmat ovat kiireisiä ja lapset on itsekseen?
Kuinka näistä haasteissa selvitä ilman suhteiden rikkoutumista?
Se on tämän ajan suuri ongelma. Vähintään toisen on uhrauduttava.
Vaimoni oli valmis antamaan lapsille aikaa,
mitä itse en pystynyt antamaan. Olen siitä hyvin kiitollinen.
Jos toisella puolisolla ei ole ollenkaan aikaa,
voi toinen palaa loppuun. Pitää olla aikaa puolisolle.
Kun tulin kotiin, vaimo tarvitsi ajan, jolloin voi jakaa kaiken kanssani.
Se auttoi häntä. Hän aina puhui koko sydämestään.
Häntä oli ilo kuunnella.
Hän opetti saman myös lapsille. Jos jokin painaa, siitä pitää puhua.
Hän otti sitä varten aikaa. Muistat, kuinka hän puhui kanssasi.
Minäkin annoin aikaa lapsille. Lapset tarvitsevat sitä,
etteivät kokisi, että isä on heidät unohtanut,
kaikki muu on tärkeämpää kuin minä.
Se voi jättää haavan sydämeen ja tunteen,
että isä on kuin vieras. Aikaa perheelle pitää olla.
Kun Jumalan valtakunnan työn tähden perhesuhteet rikkoutuvat,
se ei ole enää Jumalan valtakunnan työtä.
Olit nuorisopastorina pimeimpään neuvostoaikaan,
jolloin valtavasti nuoria tuli uskoon.
Muistan, kuinka meidän yksiö oli tupaten täynnä nuoria.
Meitä pantiin nukkumaan rukouskokouksen vielä kestäessä.
Miksi on tärkeää, että lapset kasvavat ja kokevat, kuinka
Jumala ja Jumalan palveleminen on luonnollinen osa elämää?
Ehkä voit neuvoa toisia pastoreita kokemuksesi perusteella?
Uskon, että on hyvä ottaa lapset mukaan kaikkeen,
mihin vain voi. Järjestimme aikanaan nuorille pyöräretkiä.
Olit pieni, mutta otin sinut aina mukaan.
Se liittää yhteen. Vaimoni oli suurenmoinen.
Vaikka hän ei pyöräillyt, hän tuli tyttären kanssa bussilla.
Iltaisin olimme kaikki yhdessä.
On tärkeää, että perhe on mukana niin paljon kuin on mahdollista.
Kun tein nuortentyötä, otin huomioon perheen.
Halusin tehdä sitä niin, ettei perhe jää ulkopuolelle.
Lapset kokevat silloin olevansa tärkeitä isälle.
Heillä on oma paikkansa myös isän työssä.
Muistan kuinka tytär viisivuotiaana pyöräili kanssamme 25 km.
Hän koki, että sai olla mukana.
Isä olet antanut minulle lähes täydellisen perhemallin.
Voin myös koko maailman ja kameroiden edessä todistaa,
etten ole pystynyt elämään yhtä ihanteellista perhe-elämää.
Myös minun lapseni todistavat, ettei voi kotoa saada parempia eväitä
kuin rakkauden Jumalaan ja kanssa ihmisiin. Se on tärkeintä.
Huomaamme, että Jumalasuhde ja koko elämän kestävä rakkausuhde
elämänkumppaniin ja lapsiin onkin kaikki, mitä tarvitsemme.
Maailma on täynnä ihmisiä, jotka eivät ole onnistuneet näissä suhteissa.
Avioliitot on hajonnut tai he eivät ole uskaltaneet mennä naimisiin,
koska vanhempien liitot on hajonnut. Mitä sanot tällaiselle ihmiselle?
Katsojien joukossa on paljon niitä, jolla on perheestä tällainen käsitys.
Parasta on sanoa, jotain todellista.
Kerran ajoin Tallinaan. Nuori nainen liftasi. Otin hänet kyytiin.
Keskustelimme ja puheeksi tuli avioliitto.
Hän kysyi, onko olemassa todellista rakkautta.
Hänelle olivat kaikki sanoneet, että kaikki on vaan yhtä teatteria,
todellista rakkautta ei ole.
Kerroin hänelle koko matkan omasta avioliitostani.
Kun tulimme Tallinnaan, hänellä oli kyyneleet silmissä.
Hän kiitti koko sydämestään, että olin hänelle puhunut.
Hän sanoi: Nyt uskon, että on olemassa todellinen rakkaus.
Kun ihmiset eivät ole kokenut rakkautta,
puolisot eivät rakasta toisiaan.
Silloin on vaikea rakastaa ketään. Kaikki onkin teatteria.
Tarvitaan myös paljon luottamusta. Vaimoni luotti minuun täysin.
Luonani kävi paljon nuoria. Nuoret kävi meillä kotona.
Vaimo ei koskaan kysynyt, miksi tulivat ja mitä puhuivat.
Hän luotti minuun.
Raamattu sanoo meille 1. Johanneksen kirjeessä:
Me rakastamme, sillä hän on ensin rakastanut meitä.
Uskon, että tässä onkin rakkauden avain.
Pitää olla, joku joka on meitä rakastanut.
Olen kohdannut ihmisiä, jotka eivät ole koskaan kokeneet rakkautta.
Heidän on vaikea uskoa rakkauden olemassa oloon.
Uskovina Jumalan miehinä voimme vakuuttaa,
rakkauden voimme löytää Jumalassa. Rakkaus muuttaa maailmaa.
Kun joku kysyy, mitä tarkoittaa rakastaa,
olen ymmärtänyt sen tarkoittavan tahtoa elää yhdessä.
Jumala haluaa elää kanssamme, koska Hän rakastaa meitä.
Kiitos isä, että olet ollut kanssani studiossa.
Kiitos teille katsojat, että olitte kanssamme.
Jatkamme suhde teemaa seuraavassa jaksossa.
Silloin puhumme isän ja lasten välisistä suhteista.
Toivomme sinulle Jumalan rakkauden kokemista.
Kun kukaan ei ole sinua rakastanut, tiedä, että Jumala rakastaa.
Hänessä me voimme elää rakkaudessa.
Suomennos: Päivi Pitko