o
VIRON PASTORIT AREENALLA
Tervetuloa ohjelmaan Viron pastorit areenalla.
Olen Gunnar Kotiesen. Seuraavan puolen tunnin ajan minulla on ilo jakaa
kanssanne ainakin minusta mielenkiintoisia ajatuksia.
Kanssani studiossa on hyvä ystäväni Janek. Tervetuloa!
Olen Kundasta, joka on 24 km Rakveresta.
Se on pieni meren rannalla oleva kaupunki.
Olen siellä perustamasta seura- kuntaa.
Olen seurakunnan perustaja ja tavallaan jo pastori.
Tässä ohjelmassa on pastorit areenalla.
Itse olen vasta perustamassa seurakuntaa.
Emme me joka päivä ole pastoreita. Se ei ole meidän indentiteetti.
Ei niin. Kun mietin, mikä on tärkein roolini, se on olla isä.
Olla isä kahdelle 10 ja 9-vuotiaalle pojalle.
En ole vain isä vaan pyrin olemaan myös hyvä puoliso vaimolleni.
Olen myös ystävä ja työntekijä. Nyt teen työtä seurakunnassa.
Aikaisemmin oli minulla toinen työpaikka.
Minun piti olla hyvä työntekijä. Joka päivä meillä on paljon eri rooleja.
Minusta se on hyvä. Niin me emme jää kiinni vaan yhteen rooliin.
Me molemmat olemme eläneet Neuvostoajalla, jolloin oli
paikkakuntia, joissa yksi tehdas tarjosi työtä kaikille asukkaille.
Joskus ihmisten identiteetti on rajattu yhteen rooliin.
Joku on hyvä laulaja, mutta se onkin kaikki, mitä hän tekee ja osaa.
Pitkällä tähtäyksellä ihminen väsyy tähän.
Olen vakuuttunut siitä, että Jumala on antanut ihmisille kutsumukset.
Joku on pastori, joku muusikko, apostoli, profeetta tai jotain muuta.
Mikä tahansa se kutsuminen on, olemme silti vielä muutakin.
Meidän tehtävänä on olla myös hyvä isä, puoliso ja ystävä.
Katsotaan yhtä suurimmista uskon miehistä Paavalia.
Huolimatta kaikista vastoinkäymisistä ja vaikeuksista...
Hänellä edes facebookia, jossa ilmoittaa tessalonikalaisille
seuraavasta kokouksesta.
Kaikesta huolimatta hän pystyi ravistelemaan
koko sen ajan maailmaa. Toiset rakastivat häntä, toiset vihasivat.
Siihen ei perustunut hänen koko identiteettinsä.
Hän sanoi: "Minun täytyy ymmärtää
etten minä, joka muille saarnaan, itse ehkä joutuisi hyljättäväksi.
Se tarkoittaa, että se, mitä opetan kirkossa tai lastentyössä,
sen tulee näkyä minun arkipäivässä,
minun suhtautumisessa vaimooni, lapsiini, naapureihini.
Kuinka sinun jumalanpalvelijan rooli ja isän tai puolison rooli sopivat
yhteen vai törmäävätkö ne pahasti?
Haluna ensin sanoa, jotain siitä, kun minut kastettiin.
Ennen kastetta, en elänyt täysin Jumalalle. Toinen jalka oli
seurakunnassa ja toinen maailmassa.
Muistan, kuinka ennen kastealtaaseen menoa, venhemmiston johtaja
pani kädet yhteen ja katsoi minua syvälle silmiin ja sanoi:
Luotan sinuun. Koin, etten voi pettää hänen luottamustaan.
Kysyit eroaako minun seurakunta- elämäni perhe-elämästäni.
Onko niin, että seurakunnassa hymyilen, mutta kotona olen ilkeä?
Se ei ole niin. Evankeliumin kuuluttaminen alkaa kodista.
Kerrot evankeliumin lastellesi. Ei niin, että kutsut kaikki kokoon
ja alat saarnata vuorisaarnaa. Vaan elät vuorisaarnaa kotona.
Lapsesi näkevät sen. Olet heille ikäänkuin viides evankeliumin.
Kun he huomaavat, että sanasi ja tekosi on yhtä, on suuri
todennäköisyys, että heistä tulee uskovia.
Mielenkiintoista, että siitä viidennestä evankeliumista
tulee heille se ensimmäinen. Jos he näkevät, että se Jumala, josta
innolla kirkossa puhumme, kotona on tylsä, vihainen ja voimaton,
he eivät halua lukea neljättä evankeliumia.
Pidän siitä kohdasta, kun Paavali kirjoittaa Timoteukselle
jo vanha ollessaan. Hän ei ole unohtanut,
mitä Jumala on hänen elämässään tehnyt. Hän puhuu seurakuntien
perustamisesta, ihmisten pelastumi- sesta ja parantumisista.
Erityisesti pidän tästä 1. Tim 1:14 sanoo:
meidän Herramme armo oli ylen runsas, vaikuttaen uskoa ja rakkautta,
joka on Kristuksessa Jeesuksessa. Se kaikki ei ole vain jakamiseksi
vaan myös vastaanottamiseksi. Olet tehnyt elämässäsi monenlaista työtä,
mutta tiedän, että jo nuoresta lähtien, olet palvellut seurakunnassa.
Tuleeko mieleesi joku tapahtuma, jolloin Jumala onkin palvellut sinua?
Onko Jumala ollut ihmeiden Jumala sinun elämässäsi?
Kyllä on. Ensin pitää miettiä, mikä on ihme.
Jotkut sanoo, että ihme on, kun kuollut herää kuolleista
tai kun joku ihmeellisesti paranee, Sokea saa näkönsä.
Uskon, että koko meidän elämä on täynnä suuria ja pieniä ihmeitä.
Ensimmäinen ihme, mikä mieleen tulee, on kun kävimme vaimoni kanssa
Israelissa. Lensimme Helsingistä Budapestiin ja sieltä Tel-Aviin.
Bupapestissa kävimme illalla syömässä.
Meidän perheen ongelma on myöhästyminen.
Söimme ja huomasimme, että nyt on kiire lentokentälle.
Menimme metroon, mutta metrossa tehtiin korjaustöitä.
Metro ei mennytkään enää samalle pysäkille vaan piti jäädä aiemmin
pois ja jatkaa bussilla eteenpäin. Emme osanneet unkaria.
Kaikki kyltit oli unkariksi? - Juuri niin. Kaikki tieto oli unkariksi.
Kaikki lähtivät metrosta pois, siitä tajusimme itsekin lähteä vaikka
asema olikin ihan väärä. Tajusimme, että kohta myöhästymme lennolta.
Seurasimme, mihin toiset ihmiset menevät. Löysimme oikean bussin.
Istumme onnellisesti bussissa ja juttelemme keskenämme,
että viiden tunnin päästä olemme jo Israelissa.
Yksi nuori suomalaismies tulee puhumaan meille suomeksi.
Ollaan iloisia, että voidaan turistit keskenämme jutella.
Bussi pysähtyi ja yhtäkkiä nuori mies otti vaimon käsilaukun ja
juoksi bussista. Tiesin, että laukussa on meidän lentoliput ja passit.
Olen joskus nyrkkeillyt ja tiesin, että olen nopea jaloistani.
Huusin kuin Juudan leijona ja juoksin miehen perään.
Varas juoksee edellä, minä perässä ja vaimo minun perässä.
Tiedän, että minun pakko saada laukku takaisin.
Teidän lento oli ihan kohta.
Niin. Varast tunsi paikan. Siellä oli paljon pensaita.
Huudan kuin Juudan leijona. Varas lisää vauhtia ja sitten vaimoni
sanoo: Jeesuksen Kristuksen nimessä pysähdy!
Ihme oli nähdä, kuinka se mies samassa kaatui maahan.
Todella heti, kun oli sanottu: Jeesuksen Kristuksen nimessä pysähdy!
Hän kaatui ja käsilaukku putosi maahan.
Kyse ei ollut siitä, että mies niin hyvin ymmärsi suomenkielisen
käskyn: Pysähdy. Vaan kyseessä oli Jeesuksen nimi.
Niin juuri. Jeesuksen nimessä. Hän kaatui ja me saimme laukun.
Mitenkä sitten? Ette enää bussiin ehtineet.
Ei, sillä se oli ollut viimeinen bussi lentokentälle.
Rukoilimme ja kiitimme Jumalaa, että olimme saaneet laukun takaisin.
Ei ollut muuta vaihtoehtoa, kuin astua keskelle tietä kuin supermies
Menin keskelle tietä ja näytin kädellä pysähtymismerkkiä.
Heti pysähtyikin yksi auto. Selitimme, mitä oli tapahtunut.
Hän vei meidät taksipysäkille. Kiitos Jumalalle ehdimme taksilla
ajoissa lentokentälle. - Mahtavaa!
Puhumme siitä, että Jumala on antanut meille evankeliumin.
Aina emme mieti, mitä se tarkoittaa. Ajattelemme sen olevan Matteus,
Markus..., mutta kyseessä on ilosanoma.
Se toimii tänäpäivänä. Sinun tilanne oli ihan mahdoton.
Käsilaukku, jossa on kaikki dokumentit varastetaan ja ainoa, mikä
saa varkaan pysähtymään on Jeesuksen nimi.
Ilosanoma, evankeliumi kohtasi sinut siinä tilanteessa.
Olen itse osittain uskovasta kodista. Olen vähän sekarotuinen.
Toisen vanhemman puoli suvustani on uskovia.
Muistan, kuinka lapsena kävin kirkossa. En kauheasti tahtonut,
mutta koin, että piti käydä vaikkei vanhemmat siihen pakottanut.
Minua pelotti, että ehkä muuten päädyn helvettiin.
Minusta tuntui, että kyseessä oli mummon ja vaarin Jumala.
He ja monet muut sukulaiset olivat elävässä uskossa.
Myöhemmin sain kuulla, että iso- isovanhempani olivat olleet
seurakunnan perustajia. Koin, että Jumala on heidän Jumalansa.
Kuinka Jumala minusta oli kiinnos- tunut? En ollut tehnyt mitään hyvää.
Miksi hän minua siunaisi? Muistan, kuinka pienenä poikana ajattelin.
Joskus 8. luokalla oli minulla suuri muutosten aika.
Minun nimestä keksittiin pilkkanimiä ja jouduin usein tappeluihin.
Sitten alkoi elämäni muuttumaan. Minulla todettiin tuberkuloosi.
Kävin lääkäreillä ja minun moneen kertaan tutkittiin.
Sitten sanottiin, että nyt pakatkaa asiat ja huomenna tulkaa sairaalaan.
Mietin illalla, mitä nyt teen. Tiesin, että miesten rukousryhmä kokoontuu.
En ollut mikään suuri rukoilija, mutta lähdin sinne.
Siellä jokaisen piti ennen rukousta kertoa, mitä haluaa rukoiltavan.
Kerroin, että olen menossa sairaalan ja minulla on joku sairaus.
Yksi mies rukoili minun puolesta hyvin yksinkertaisen rukouksen.
Se ollut mitään suurta ja erityistä. Hän rukoili:
Jumala olet Gunnarin luonut. Sinä osaat hänet parhaiten parantaa.
Pyydämme, että parannat hänet. En kokenut mitään erityistä.
Seuraavana päivän menin sairaalaan. Siellä haluttiin ottaa vielä yksi
rõntgenkuvan. Tekivät yhden kuvan ja sitten vielä uuden kuvan.
Pidin kauan odottamaan, sillä lääkärit olivat ymmällään.
Lopulta he lähettivät minut takaisin oman lääkäri luo.
Lääkäri katsoo yhtä kuvaa ja sitten toista ja sanoo:
Yöllä on tapahtunut jotain, sillä tänään sinulla on terveet keuhkot.
Se yksinkertainen rukous oli parantanut minut.
En tuntenut oloa enne kovin sairaaksi, enkä nyt paljon paremmaksi.
Tajusin, että Jumala ei rakasta minua siksi että vaari oli hyvä kristitty
vaan Hän välittää juuri minusta. Se ihme puhutteli minua.
Sinä kerroit äskettäin tapahtuneen ihmeen. Minun tarina on kauempaa.
Katsotaan Daavidin lauluista laulua 111. Ensimmäinen sana on jo hyvä,
Halleluja! Kiitos Jumalalle! Se on hyvä sydämen asenne.
Ei vaan tyhjiä sanoja vaan koko sydämestä kiitos Jumalalle.
2. jae: Suuret ovat Herran teot kaikkien niiden tutkisteltavat,
jotka niitä rakastavat. Sanoit hyvin, että jotkut ihmeet on heti nähdä.
Vaimosi huusi Jeesuksen nimessä ja se mies ymmärtämättä edes kieltä
kaatui ja saitte laukun. Jumala tuli ja muutti minut murrosikäisenä.
Sellaiset on näkyviä ihmeitä. On tarvis, joskus pysähtyä ja
huomata, että asiat ei tapahdu sattumalta vaan Jumala sen teki.
Muistatko jotain sellaista?
-Kyllä. Olin merimieskoulussa opiskelemassa perämieheksi.
Tarvitsin harkoittelupaikan, joita opiskelijoiden oli vaikea saada.
Minulla oli silloin jo perhe. Tarvitsin harjoittelupaikan, josta
saisin myös palkkaa. Aloin jo helmi- kuussa etsimään paikkaa,
mutta en löytänyt. Rukoilin uskossa:
Jumala sinä tiedät, että tarvitsen paikan, josta saan palkkaa.
Soitin yhteen Saarenmaan firmaan, jotka etsivät harjoittelijaa.
Soitin ja tarjosin itseäni matruusiksi. Sanoivat, että sitä
työtä ei ole, mutta palkatta harjoittelijaksi varmasti pääset.
Kiitin Jumalaa ja sanoin, että Sinä tiedät parhaiten.
Jos on tarpeen voin olla palkatta harjoittelija ja odottaa.
Seuraavana päivänä soitetaan ja tarjotaan minulle matruusin paikkaa.
Minulle se oli unelmien täyttyminen. Tarvitsin sen paikan.
Olin tuore isä ja parin kuukaden ikäinen vauva oli kotona.
Olin valtavan kiitollinen ja iloinen. Prosessi oli alkanut, kun rukoilin.
Jos olisin suhtatunut niin, etten halua palkatta harjoittelijaksi.
Tahdon olla matruusi. Se ovi olisi sulkeutunut.
Vaan avaan sydämeni ja otan paikan vaikkei se olekaan ihan se,
mitä halusin. Uskon, että sinä jatkat työtäsi.
Se on minua niin paljon vahvistanut. Usein haluamme nyt ja heti.
Olemme mikrokauden ihmisiä. Minuutissa ruoka valmis.
Välillä tarvitaan vähän odotusaikaa ja sitten Herra ojentaa kätensä.
On tärkeää, että huomaamme nämä asiat.
Itse kuvittelen, että ajan bussia. Välillä pysäytän bussin ja totean,
että sen pyskäkin nimi on Herran ihme. Meillä virolaisilla on taipumus sanoa
kun menee huonosti: "Miksi Jumala meitä rankaisee?"
Kun menee hyvin, virolainen sanoo: "Pirun hyvä tuuri!"
Viime kesänä meidän perheessä oli mielenkiintoinen kokemus.
Sinulla on kaksi poikaa. Minulla on kolme tytärtä.
Keväällä olimme koko perhe yhdessä ja suunnittelimme,
mitä teemme kesällä. Olemme vaimon kanssa molemmat kiireisiä
ja itsestään mitään perhelomaa ei synny. Se pitää suunnitella.
Jokainen lapsista sai sanoa, mitä toivovat.
Yksi tyttäristä sanoi, mennään hotelliin.
Kysyin, mihin matkustettaisiin. Suomeen, Latviaan...?
Hän sanoi, ettei sillä ole väliä, kunhan yövymme hotellissa.
Mietin, että se on niin kallista viisi henkiselle perheelle.
Yhden yön hinnalla saisi tehdä vaikka mitä muuta hauskaa.
Minusta se ei ollut hyvä idea. Kysyin, haluaisitko jotain muuta?
Joo! Lennetään lentokoneella.
Vielä kalliimpaa, kuin hotelli. Se idea jäi hyllylle.
Päätimme, että mennään Jurmalan vesikeskukseen.
Lelukaupassa oli arvonta, jossa voittona oli matka Legolandiaan.
OIimme siellä jo käyneet, mutta lapset osallistuivat arvontaan.
Yksi tyttäristä voitti perhematkan Legolandiaan.
Olimme siellä perheen kanssa käyneet automatkalla.
Kerroimme, että voitimme matkan Legolandiaan.
Tytöt sanoivat, ihan kiva. -Miten niin kiva, sehän on mahtavaa!
Silloin Pyhä Henki muistutti minua. Matkan oli voittanut se tytöistä,
joka halusi hotelliin ja lentää lento- koneella.
Kerroin, että matkaan kuuluu ilmaiset lennot ja yöpyminen Lego-hotellissa.
Silloin alkoivat silmät säteillä. Emme olleet tätä rukoilleet, eikä
se minulle ollut suuri unelma, mutta tämän kautta näimme ja
saimme tytöille kertoa, kuinka Jumala näkee syvälle sydämeen.
Jumalalle mikään asia ole liian pieni. Siihen tarvittiinkiin juuri se sama
... kaikkien niiden tutkisteltavat, jotka niitä rakastavat.
Jos en olisi kiinnittänyt huomiota, enkä kertonut lapsille,
että kyseessä ei ollut hyvä tuuri vaan Jumalan täydellinen vastaus
yhden tytön haaveisiin. Legoland oli mahtava ja nautimme siitä,
mutta parasta oli asua hotellissa ja lentää lentokoneella.
Lentokone nousi ilmaan ja laskeutui kanssa. Kiitos Jumalalle.
Kun palvelemme Jumalaa ja sitä ei tee vain pastorit,
onko sinusta tärkeää, että omassa elämässä koemme Jumalan toimivan?
Sanon heti, että ihmeet ei ole vain pastoreiden etuoikeus
vaan kaikkien uskovien. Niitä me emme saa itse tuottaa.
Ei ole niin, että aamuvoimistelun ja muutaman raamatunjakeen jälkeen
ihmeitä senkun vaan tulee. Jumala saa ne aikaan,
mutta ihmeet on kaikille. Minusta valtava ihme on se, että
uskomme Jeesukseen maailman Luojana,
vaikkemme ole Häntä nähneet.
Uskomme Sanan perusteella.
Emme ole Häntä henkilökohtaisesti nähneet.
Jotkut on nähnyt ja sitten uskoneet, mutta suurin osa uskovista uskoo
Sanan perusteella, Jeesus Kristus Jumalan poika tuli maailmaan
ja kuoli, jotta meillä olisi iankaikkinen elämä.
On tärkeää muistaa, että on suuri ihme, että uskomme Jeesukseen.
Se on kaikkien muiden ihmeiden perusta.
Monesti haluamme, että rahaasiat sujuu ja suhteet on kunnossa.
Haluamme, että meidän "elämän- talossa" olisi 30 kerrosta ja
ylin kerros tosi luksus. Tarvitaan vahva perusta.
Se on suhde Jeesuksen Kristuksen kanssa.
Ennen kuin ohjelma-aikamme loppuun rukoillaan yhdessä.
Kun sinun elämässäsi on tarpeita. Tiedät, että näin pitäisi tehdä,
muttet osaa ja tarvitset Jumalan ihmettä.
Rukoilemme Janekin kanssa, että voisit kokea ihmeiden Jumalan.
Jumala ei tee ihmeitä vain Rakveressa ja Kundassa, vaan
myös siellä, missä sinä olet.
Rakas Jumala, kiitän sinua koko sydämestäni, että olet minun
elämässä jaolit minu isovanhempieni elämssä.
Näen, että olet lasteni kanssa. Olet hyvä aina.
Kun palvelemme Sinua, osoitat hyvyyttäsi ja suuruuttasi.
Sinä kaipaat henkilökohtaista suhdetta kanssamme.
Ehdimme kertoa neljästä ihmeestä Janekin kanssa.
Olemme silti kokeneet niin paljon enemmän.
Siunaan ja kiitän katsojista, joiden kanssa saamme yhdessä olla
Sinun edessäsi. Me olemme siinä studiossa. Jotkut tietokoneen takana
toiset olohuoneessa TV:n edessä. Sinä olet kaikkialla.
Siunaamme toisiamme. Pyydän, että usko, joka perustuu Sanaasi,
nousisi ihmisten sydämissä. Ihmeitä tekevä Jumala on koskettamassa
ja puhuttelemassa jokaista. Me pyydämme tätä Jeesuksen nimessä.
Puolituntia menee nopeasti. Ehdimme puhua vain muutamasta ihmeestä.
Olen nähnyt, kuinka hajonneet perheet eheytyvät,
kuinka mahdottomat taloustilanteet ratkeavat,
kuinka eripituiset jalat kasvavat samamittaisiksi.
Ne ihmeet eivät ole historiankirjoista vaan
ne ovat myös sinun käden ulottuvilla. Palvele Jumalaa, mutta
ole kuin Paavali, joka ei vain antanut vaan koki, kuinka
mahtava Jumala toimi myös Hänen elämässään.
Tämä oli Viron pastori areenalla ohjelma.
Puhuimme meille tärkeästä aiheesta. Ole siunattu!
Jos Jumala sallii, tapaamme jälleen!
Suomennos: Päivi Pitko