Rukous on hyvin ominaista toimintaa -
suurelle osalle ihmisiä kaikkialla maailmassa.
Kristinuskossa rukouksesta on opetettu todella paljon, -
sillä niin suuri määrä rukouksia käsitteleviä kirjoja on ilmestynyt.
Videoita on esitetty siitä, miten olisi hyvä rukoilla.
Paljon on myös rukoustapoja ja -sisältöjä löydetty.
Pastori Oiva Salli on turkulainen pappi, -
joka jäi eläkkeelle kirkkoherran virasta vajaat 10 vuotta sitten.
Yhä hän julistaa ilosanomaa Vapahtajasta siellä, -
minne ikinä Herra hänet lähettää.
Tässä ohjelmassa Oiva opettaa ja avaa meille Isä meidän -rukousta.
On silti hyvä muistaa, että yksi opettaja ja Hänen opetuksensa -
on kuitenkin kirkkaasti yli muiden.
Raamatussa Vapahtajamme Jeesus Kristus opettaa siitä, -
kun Hänen opetuslapsensa sitä pyysivät: -
"Opettaja, opeta meitä rukoilemaan."
Niinpä Matteuksen ja Luukkaan evankeliumeista löytyy se, -
miten Jeesus opetti Isä meidän -rukouksen.
Taivaallinen Isämme, Sinä itse lähetit Jeesuksen Kristuksen -
opettajaksi, mutta myös täydelliseksi pelastajaksi ja Herraksi.
Rukoilemme, Isä, anna Jeesuksen Kristuksen kunnia, -
kirkkaus ja valta opettajana, pelastajana tulla esille -
tässä Jeesuksen opettamassa Isä meidän -rukouksessa.
Isä, Sinä, joka olet tehnyt kaiken valmiiksi -
pyhän Sanasi kautta meille tunteaksemme Sinut.
Jeesus Kristus Poikanasi tuli meille tuomaan sen -
ihmeellisen Sanan ylhäältä, teot ylhäältä, tunteaksemme Sinut.
Pyydämme, että tämä pieni tutkistelu tulee sillä tavalla -
ymmärretyksi ja uskotuksi, että se tuo meitä lähemmäksi Isä, Sinua.
Tätä pyydämme Jeesuksen nimessä. Aamen.
Hyvin erikoista, ystävä, on se, -
että tämä Isän ja Jumalan lapsen yhteys -
lähti tulemaan eläväksi minulle henkilökohtaisesti kauan sitten.
Oikeastaan jo yli 10 vuotta sitten.
Tämä Isän yhteys luomansa Jumalan kuvan kanssa -
ei ollut ollenkaan itsestään selvää.
Yli 30 vuotta olin opettanut Isä meidän -rukousta -
ja muutenkin kolmiyhteistä Jumalaa rippikoulussa, kinkereillä -
ja seurakunnan tilaisuuksissa.
Jumalan Sana oli sillä tavalla tuttua, -
mutta ikään kuin tämä Isä-suhde olisi jäänyt kaukaiseksi.
Kun tänne Suomeen tuli eräs afrikkalainen puhuja, -
niin meillä oli suuret odotukset.
Nyt saamme oikein tulista ja voimakasta Jumalan Sanaa -
sellaiselta, joka on julkaissut monia hyvin uskovia kirjoja.
Odotimme, että tämähän alkaa jännittää, mitä hän meille opettaa.
Meitä oli noin vajaa 30 ihmistä kuuntelemassa Turussa.
Ennen kuin hän aloitti mitään puhetta, hän sanoi: -
"Minä pyydän teitä, että jokainen sanotte taivaalliselle Isälle: -
'Isä, minä rakastan Sinua'."
Kyllä se oli, ystävä, niin merkillinen tämä asia.
Maanpäälliselle isälle eivät pojat niin varmaan usein tule sanoneeksi.
Minulta ainakin jäi sanomatta maanpäälliselle isälle: -
"Isä, minä rakastan Sinua."
Kyllä nyt kävi niin, että jäi oudoksi.
Tällä tavallako me lähestytään nyt Jumalaa? Täysin uusi asia.
Hän vielä painotti sitä, että jokaisen pitää sydämestään -
oikein kunnioittaen Jumalaa sanoa: "Isä, minä rakastan Sinua."
No niin, meitä oli siinä rinki.
Hän odotti jokaista vuorotellen sanomaan. Ja niin sanottiin.
Ei hän hyväksynyt sitä. Hän sanoi: -
"Ei teistä kukaan sanonut sitä sydämestään."
Ja silloin jäi semmoinen outo olo.
Mihin hän pyrkii, kun hän käski sanoa toisen kerran?
Niin hän sitten alkoi pyytää -
ja katsoi jokaista hyvin tutkivasti.
Kun kierros oli taas... Minäkin olin sanonut siinä, -
niin ei ollut vielä kukaan sanonut hänen mielestään sydämestään -
taivaalliselle Isälle: "Isä, minä rakastan Sinua."
"Sanokaa kolmas kerta." Voit varmaan kuvitella, -
että me oltiin kysymysmerkkeinä kaikki.
Mihin tämä ulkomaalainen nyt meitä tuolla lailla vaatii?
Siinä jokainen sanoi kolmannen kerran vielä ihan ystävällisesti -
ja pyrki sanomaan Jumalalle.
Voitko ajatella, miten minulle siinä kävi?
Jotenkin tajunnastani väistyivät kaikki ihmiset siellä.
Nostin käteni ja katseeni taivasta kohti ja aloin sanoa: -
"Isä, minä rakastan Sinua."
Siinä, kun tämä toteutui, -
niin jotain yhteyttä käsittämättömällä tavalla tapahtui.
Ikään kuin lyhyesti koin, että sain viestiä omaan ajatusmaailmaani: -
"Minä olen aina sinua rakastanut -
ja kaikella tavalla sinua hoitanut."
Tuli niin sellainen täydellinen rauha ja lepo, -
että niin kuin Isä otti yhteyttä lapseen.
Tämä on merkillistä, että tämä asia elää jatkuvasti.
Oikein toivoisin, että joku kuulijoista/katsojista voisi -
samaistua tähän, että sinulla on elävä Isä.
Ja lähestyt esimerkiksi Isä meidän -rukouksessa -
juuri tätä sinua rakastavaa Isää ja voisit sanoa Hänelle: -
"Isä, minä rakastan Sinua."
En tiedä, miten se onnistuu toisille. En lainkaan.
Vaimoni seisoi siinä vieressä. Hänelle kerroin kyllä, -
miten minulle kävi. Miten tämä yhteys alkoi elää.
Hän ei mitään vastaavaa kertonut.
Voi olla, että hänellä tämä yhteys oli jo luonnostaan olemassa.
Kun ihminen näkee ulkomuodon ja Jumala näkee sydämen, -
ei voi arvioida, kenellä on yhteys Isään, kenellä yhteys Jeesukseen, -
kenellä on yhteys Pyhään Henkeen.
Mutta tämä kolminainen persoona, joka on yksi Jumala, -
Hän elää joka tasolla.
Kaikki persoonan osat ovat todellisia.
Opillisesti se varmaan on vaikeasti selitettävissä, -
mutta se on kyllä koettavissa.
Voit varmaan ajatella, että tästä eteenpäin -
minulle tämä Isä meidän -rukous alkoi elää toisella tavalla.
Ihmettelin sitä, että kun rippikoulussa...
Ennen eläkkeelle joutumista tai pääsemistä -
siinä oli muutamia rippikouluja ja kerroin tästä.
Voitko ajatella, että tuo yhteys aina alkoi elää -
siellä 15-vuotiaitten joukossa.
Tuo yhteys, josta Jeesus sanoi itse, -
että Hänellä on yhteys Isään.
Hän ei voi puhua mitään, ellei Isä Hänelle ensin puhu.
Hän ei voi tehdäkään mitään, ellei Isä ensin näytä Hänelle.
Jeesus tuli ikään kuin välimieheksi ja pelastajaksi, -
kun synti on erottanut meitä Jumalasta, Isästä.
Tämä Jeesuksen teoista ihmeellisin, -
tämä ristinkuolema sinun ja minun syntien tähden.
Se on tavallaan se Isän ja Jumalan lapseksi luodun -
välinen yhteyden palautuminen.
Kun uskossa voi omistaa, että Jumala armahti.
Usko Jeesukseen pelastaa.
Kun syntien anteeksiantamuksen saa kokea, -
niin menneestä tulee vapautus.
Ja niinhän Isä meidän -rukous hyvin monipuolisesti -
tuo rukoilijan ja Isän välille elävyyttä.
Isä meidän -rukouksessa kohdistetaan pyyntö -
yhdelle todelliselle rukouksen kuulijalle, -
jokaisen ihmisen ja koko ihmiskunnan Isälle.
Rukous yhdistää kaikki meidät toisiimme ja myös Isään, -
kun rukoillaan Isä meidän.
Hän on meidän kaikkien Isä.
Koko rukouksen alkuosa on itsensä Jumalan, -
meidän taivaallisen Isämme tahtomia ja odottamia rukousaiheita.
Hänen asioitaan siis rukoilemme ensin, -
että Hänen isällinen persoonansa ja nimensä pyhyys muistuisivat meille.
Ja että Hänen valtakuntansa tulisi tänne -
ja Hänen taivaallinen tahtonsa tapahtuisi myös maan päällä.
Kun olin kerran Isä meidän -rukouksessa tekemässä sitä -
ikään kuin itselleni tutummaksi, niin aivan ällistyin.
Siinähän on Isän asioita ensin.
Ja kuinka paljon, enemmistö rukouk- sistani, on aina omia asioitani -
tai sitten jonkun toisen esirukousta.
Mutta tässähän on monta asiaa ihan alussa, -
että ne ovatkin Jumalan tärkeitä asioita.
Lähestymme taivasta, Jumalan pyhyyttä -
ja ikään kuin Hän olisi läsnä, niin siihen tulee toinen syvyys.
Emme voikaan siinä lähteä niin kuin ulkolukua.
Tai niin kuin joku rukoilee edellä ja toiset sanovat perässä.
Koen sen niin kovin mekaaniseksi. Ikään kuin siitä ei tulisi oikein -
puhumista Hänelle, joka on meidän elämämme antaja, -
pyhyyden lähestymistä, vaan niin kuin ulkolukua.
Oikein tekee mieli melkein pyytää Jumalalta anteeksi, -
että niin monta kymmentä vuotta mekaanisesti olen lähestynyt Isää.
Isää, joka täydellisesti rakastaa ja lähetti Jeesuksen opettamaan, -
että rukoile Isän asioita, rukoile omiakin asioita.
Kun ajatellaan näitä ensimmäisiä...
Se on Luukkaan evankeliumissa näin, että opetuslapset ihan pyytävät.
Luuk. 11: "Ja kun hän oli eräässä paikassa rukoilemassa -
ja oli lakannut, sanoi eräs hänen opetuslapsistansa hänelle: -
'Herra, opeta meitä rukoilemaan, -
niinkuin Johanneskin opetti opetuslapsiansa'.
Niin hän sanoi heille: 'Kun rukoilette, sanokaa: -
Ja siitä alkaa Isä meidän -rukous.
On hyvin erikoinen se todellisuus, että Isä meidän -rukouksessa -
on kaksi eri muotoa tuossa alussa Raamatussa.
Eli tämä, mitä yleensä noudatetaan aika tarkkaan, samoja sanoja, -
niin on Matteuksen evankeliumin 6. luvussa ns. Vuorisaarnassa.
Hyvin monipuolinen opetuksen jakso Jeesukselta meille.
Siinä luvut 5-7 ja 6. luvussa tämä Isä meidän -rukous.
Hyvin merkillepantavaa on, -
kuinka tämä yhdistää ihmiset - tämä Isä meidän -rukous.
Mehän aloitamme: "Isä meidän".
Siinä voisi ajatella aivan näin.
Kun ajattelet eri kansallisuuksia maan päällä, -
niin pitäisi oikein ajatella, että hän on heidänkin Isänsä, -
vaikka he eivät vielä tunne Häntä.
Tämä näkökulma, että me rukoilemmekin koko ihmiskuntana, -
että Hän on meidän kaikkien Isä.
Hän on Luoja.
Niin kuin Jeesus sanoo Hänestä Isänä, -
että Isäksenne älkää kutsuko ketään maan päällä, -
vaan yksi on teidän Isänne: Hän, joka on taivaissa.
Meidän perheen esikoinen, kun hän oli oppinut lukemaan Raamattua -
ja muutenkin lukemaan, niin hän oli tuonkin kohdan lukenut.
Sitten hän toteaa hyvin yks'kantaan: "Iskä, nyt sinä olet isi. -
En voi sanoa sinua enää isäksi."
No, tätä lapsen ajatusmaailmaa ja huumoria.
Ei huumoria, vaan hän oli ihan tosissaan, -
mutta minusta se oli vähän tämmöinen leikillinen asia.
Otin se kyllä todesta. Sen jälkeen olin vissiin 'iskä' tai 'isi'.
Tämä raamatunkohta alkoi siis elää hänelle toisenlaista merkitystä.
No niin, siis meidän kaikkien Isämme.
Näin me uskovina varmasti sen ymmärrämme, -
että Hän on myös vaikeitten elämäntovereitten Isä, -
eri lailla uskovien tai sitten niiden, jotka eivät ollenkaan usko.
Jumalan puolelta Hän on kaikkien Isä.
Kun ajatellaan uskovien yhteyttä, niin tämä on yksi lähtökohta sille.
Meillä on sama Isä.
No, mennään vähän eteenpäin: "joka olet taivaissa!"
Siis täällä maan päällä eläville ihmisille -
Jumala on valmistanut taivaan.
Siitä on todisteena se, mitä Jeesus puhuu siellä -
Matteuksen, anteeksi, Johanneksen evankeliumin 14. luvussa.
"Älköön teidän sydämenne olko murheellinen. -
Uskokaa Jumalaan, ja uskokaa minuun. -
Minun Isäni kodissa on monta asuinsijaa."
Siis taivaasta Hän puhuu kotinaan.
Muistan kerran, kun olin sairaalassa jotain sairasta katsomassa.
Eräs potilas oli siinä jo omissa vaatteissaan, -
sairaalavaatteet oli jo jätetty.
Hän siinä söi vielä. Käytävällä oli pieni paikka, jossa hän söi.
Kun hän sai syötyä, niin hän lähti vähän sinne...
omaan huoneeseensa päin sitä varten, -
että hän olisi hyvästellyt lääkäreitä ja hoitajia.
Hän siinä sitten kovaan ääneen alkaa sanoa: -
"Kiitos, kun olette hoitaneet täällä niin hyvin."
Olin siinä ihan hänen kohdallaan.
Mistähän syystä ajatuksiin nousi, että kysyin: -
"Viihdytkö sinä kotona? Onko sinulla kotona hyvä paikka?"
Hän katsoi minua hyvin kysyvästi, että mitä meinaan.
Sanoin: "Niin, toiseen kotiinhan me olemme kaikki matkalla. -
Jotkut täältä sairaalan kautta ja jotkut kotoa."
Hän katsoi minua hyvin syvästi ja sanoi: "Kiitos, kun sanoit tämän."
Uskon näin, että hänellä oli ollut hyvin vakavia hetkiä sairaalassa.
En tiedä, oliko hän saanut terveyttä.
Hoitoa kuitenkin ja oli kiitollinen hoidosta.
Mutta tuo pysäytys oli minullekin pysäytys.
Täällä on yksi koti maan päällä -
ja sitten Jeesus meni valmistamaan Isän luokse kotia, -
taivaallista asuinsijaa.
Hyvin erikoista on, kun Hän samassa raamatunkohdassa puhuu, -
että tien sinne te tiedätte.
Tämä Jeesuksen ihmeellinen opetus taivaasta tulee tässä jo.
"Isä meidän, joka olet taivaassa."
Eli kohtaamaan Isää ja Jeesusta sinne taivaaseen sitten, -
kun meidän aikamme täältä on lähteä tai meidät kutsutaan.
Tämä täältä elämästä kutsu pois...
Silloin kun elämme Jeesuksessa, uskossa Jeesukseen, -
niin se on meille elämän alku.
Toisenlaisen elämän alku, sillä se on ikuista.
Mutta uskossa se on jo osa ikuisuutta täällä.
Nyt tämä jatkuu: "Pyhitetty olkoon sinun nimesi;"
Enpä menekään vielä siihen. "Isä meidän, joka olet taivaissa" -
tiedätkö, että se liittyy ensimmäiseen käskyyn?
Ihan "Isä meidän" alussa on kolme käskyä.
On merkillistä, että 2. Mooseksen kirjassa 20. luvussa -
on tämä ihmeellinen käsky: "Minä olen Herra, sinun Jumalasi. -
Älä pidä muita Jumalia minun rinnallani."
Puhutaan Isästä, Jumalasta.
Ja nyt sitten tähän toiseen kohtaan eli...
"Pyhitetty olkoon sinun nimesi;"
Pääsemme nyt toiseen käskyyn: -
"Älä turhaa lausu Herran, sinun Jumalasi nimeä, -
sillä Herra ei jätä rankaisematta sitä, joka Hänen nimensä turhaan lausuu."
Tämä on juutalaisille tietynlainen tabu.
Siis Jumalan nimen mainitseminen on heille hyvin arka asia.
Vaikka he ovat käskyjen alaisina siinä muodossa, -
että monetkaan heistä eivät ole vielä löytäneet armahtajaa, -
niin tuo, että he pidättäytyvät Jumalan nimen mainitsemisesta, -
on kuuliaisuutta.
Kristityt eivät tätä oikein aina tajua.
Tuo nimi mainitaan niin jotenkin kevyesti.
Ei muisteta, että Hänhän voisi olla niin kuin kuulija ja läsnäolija.
Eli kun me mainitsemme Hänen nimensä, niin Hän on läsnä.
Kauan papinvirassa olleena se on vähän niin kuin -
suuri anteeksipyynnön paikka.
Kaikissa kaavoissa, jotka tulevat vähän luetuiksi, -
ihmiset näkevät, että se luki sen nimen.
Niin kuin ei Hän olisi sillä tavalla vakavasti otettavissa läsnä.
Kaivertaa ihan sisintä kertoa tämmöinen asia ihmisten edessä.
Ja muoto ei ole vielä todellisuutta.
"Pyhitetty olkoon sinun nimesi."
Tämä tavallaan jo rukouksena velvoittaa meitä -
2. käskyä kunnioittamaan.
Tämä jatkuu: "Tulkoon sinun valtakuntasi."
Voisipa ajatella ihan näin, -
että valtakunnan tuleminen tulisi paljon todellisempana, -
jos me viettäisimme sapattia.
Kristityt jostain syystä valitsivat -
sen Jeesuksen ylösnousemuksen päivän, sunnuntain.
Vanha testamentti sitoutuu hyvin vahvasti sapattiin -
ja jotkut kristityt myöskin.
Tästä en lähde hiuksia halkomaan, -
sillä ristiriidat näitten tulkintojen kanssa -
eivät ole Kristus-ruumiin yhteyttä.
Jumalan tarkoitus varmasti on etupäässä, -
että ihminen viettää aikaa Jumalan kanssa.
Se päivä saisi olla pyhä Jumalan kohtaamisen päivä.
"Tulkoon sinun valtakuntasi."
Näinhän Jeesus sanoi, että taivasten valtakunta on tullut lähelle.
Tämmöisen ajatuksen tuo yksi lause tai yksi virkkeen osa -
toi minulle. Ehkä tässä tarkoitetaan, -
että valtakunnan tuleminen olisikin sitä, että me vietämme lepopäivää.
Ja valtakunta saisi vahvistua meissä.
Edelleen rukous jatkuu: "Tapahtukoon sinun tahtosi, -
myös maan päällä niin kuin taivaassa."
Tämä veisi oikeastaan hyvin pitkään raamattututkisteluun sikäli, -
että Jumalan tahdon tapahtuminen on kirjoitettu Jumalan Sanassa.
Kun ajatellaan, kuinka laajasti Jeesus Kristus opetti Isän tahtoa -
niin Jesajan kirjassa on sellainen kohta, -
että Jumalan ajatukset ovat ylhäällä ja ihmisen ajatukset alhaalla.
(Jes. 55) Ihmisen tiet ovat alhaalla, Jumalan tiet ovat ylhäällä.
Niin moni jää siihen, että Jumala on kaukainen.
Mutta kun Jeesus tuli tieksi. Jeesus toi Jumalan ajatukset -
suurelta osin varmaan opetuksissa, -
koska Hän oli kuuliainen Isälle ja opetti sen, mitä Isä käski opettaa.
"Tapahtukoon sinun tahtosi, myös maan päällä niin kuin taivaassa."
Jos tarkkaan tätä ajattelemme rukouksessa, -
niin se vie meitä raamatuntutkijoiksi.
Että tuo Isän ja Jumalan lapsen suhde syvenee sellaiseksi, -
kuin Jumala on sen tarkoittanut.
Eli taivaan tahtohan ilmoitettiin -
ihan riittävällä tavalla, -
että tuntisimme Jumalan ja Hänen tahtonsa - taivaallisena Isänä.
Jeesus tuli sen Vapahtajana meille totuutena tuomaan.
Mutta Hän ei ollut vain totuuden tuoja, -
vaan Hän oli täynnä armoa ja totuutta.
Hän ei tullut tuomitsemaan ketään, vaan armahtamaan.
Tuomaan totuuden, että sen kautta voisimme saada armon -
pyytämällä totuudenvastaisuutta anteeksi.
Voitko ajatella, että Jumalan tahto taivaassa, -
se on ihmisen puolella.
Hän on nimittäin julkaissut sen taivaallisen tahtonsa -
Jeesuksen opetuksessa Pyhässä Hengessä Sanassa, -
niin Vanhan testamentin kuin Uuden testamentin puolella.
Jumalan Sana on kokonansa totuus.
Jos ajattelemme tuollaisena utuisena ajatuksena vain, -
että olisi hyvä, kun taivaan tahto täällä maan päällä toteutuisi -
emmekä paneudu lainkaan siihen, mikä se taivaan tahto on.
Rukous tulee paljon syvemmäksi, jos ajattelemme kuuliaisuudessa, -
että mehän voimme tuntea taivaan tahdon.
Meistä tuleekin tämän taivaan tahdon etsijöitä, -
että tämä rukous alkaisi elää meille: -
me tiedämmekin Isä sinun tahtosi, mikä se on taivaassa -
ja kuuliaisuudessa pyrimme sitä toteuttamaan.
Silloin tuo pyhityselämä, joka tulee Pyhän Hengen avulla, -
kun Pyhä Henki avaa Jumalan Sanaa syvemmältä, -
niin silloin me alamme iloita tietäessämme taivaan Isän tahdon.
Jumalan Hengen avulla kilvoittelemme sen toteutumiseen maan päällä -
niin kuin se on ilmoitettu meille taivaasta.
Ihmisten puolesta tärkeitä pyyntö- aiheita Isälle ovat -
jokapäiväinen leipämme ja syntien anteeksipyytäminen -
ja ihmisten kiusausten ja pahojen voimien todellisuus.
Nämä Isämme aina näkee. Hän ymmärtää meidän elämämme asiat -
ja tahtoo meitä auttaa.
Hän tahtoo myös muistuttaa, että meidänkin pitäisi antaa anteeksi, -
kun meitä vastaan rikotaan.
Monta kertaa on vähän kovilla, kun Jumalan Sana on niin totta.
Pistää tutkimaan.
Uskonasiat voisi ottaa ihan todesta.
Tämä jatkuu ihan tämmöisenä jokapäiväisenä asiana.
Tuntuu, että tämä seuraava raamatunkohta tässä rukouksessa -
hyvänä aikana juosten mennään ylitse.
"Anna meille tänä päivänä meidän jokapäiväinen leipämme."
Keskitason tai hyvän toimeentulon omaavien -
ruokapöydässä on paljon ruokaa.
Kun ajatellaan tätä, että joka päivä meillä on leipää.
Meillä on ruokaa. Meillä on kaupat täynnä ruokaa.
Meillä on jääkaapit ja pakastimet täynnä ruokaa.
Vieläkö tämmöinen rukous pitäisi rukoilla, -
että "anna meille tänä päivänä..."
Kyllä muistan lapsena, kun oli nämä kauppakortit.
Leikattiin aina pieni... että sai sitten säännöstelyn aikana -
sai vähän niillä korteilla sitä säännösteltyä ruokaa.
Silloin oli ruoasta pula monella.
Ikävä kyllä monella ihmisellä tässä ajassa myös Suomessa -
on tarve mennä leipäjonoon.
Niillä ihmisillä tämä rukous toimii.
Ne ovat kiitollisia siitä, että voi olla jopa 2-3 paikkaa, -
johon voi mennä jonottamaan.
Näin se kalliina pidetty ruoka kaupassa, -
leipä ja jotkut leivän särpimet on mahdollista saadakin ilmaiseksi.
Se elämän koetus, mikä leivän puutteessa...
On aika erikoinen kohta Raamatussa, kun Jeesus sanoo, -
että minä olen elämän leipä.
Nimittäin se tapahtuu siellä Jumalan ihmeen jälkeen, -
kun Hän oli erämaassa jakanut ihmisille 5 leipää ja 2 kalaa.
Monelle tuhannelle ihmiselle Hän oli antanut sellaisen ruokaosan, -
että he saivat kylliksensä syödä leipää ja kalaa.
Ja kaikki ajattelivat, että tässä on Messias, -
joka ruokkii meidät jokapäiväisellä leivällä.
On erikoista, että kun katsomme tuolta...
Johanneksen 6. luvusta, mitä tämä elämän leipä oli.
Siinä Jeesus alkaa opettaa sitä, -
että meidän Isämme... Ei vaan tämä oli ihan niitä ihmisiä, -
kun he olivat saaneet ruokaa. "Meidän isämme söivät mannaa -
erämaassa niinkuin kirjoitettu on: 'Hän antoi leipää taivaasta -
heille syötäväksi'."
"Niin Jeesus sanoi heille: 'Totisesti, totisesti minä sanon teille: -
ei Mooses antanut teille sitä leipää taivaasta, -
vaan minun Isäni antaa teille taivaasta totisen leivän'."
Tämä hengellinen puhe, jota joskus Raamatusta löytyy, -
että puhutaankin hengellisestä leivästä, -
niin eivät nämä ymmärtäneet yhtään.
Nimittäin Jeesus jatkoi: "Sillä Jumalan leipä on se, -
joka tulee alas taivaasta ja antaa maailmalle elämän."
Niin nämä ihmiset sanoivat: "Herra, anna meille aina sitä leipää."
Eli he olivat vieläkin sen leipäihmeen varassa.
Ymmärsivät vaan, että erämaa oli hieno paikka.
Siellä Jeesus ruokki meidät ja Mooses antoi...
ja nyt taivaan Isä antaa todellisen leivän ja näin maailmalle elämän.
Tällaiseksi ihmeentekijäksi ihmiset Häntä ajattelivat.
Sitten Jeesus paljastaa... "Jeesus sanoi heille: -
'Minä olen elämän leipä; joka tulee minun tyköni, se ei koskaan isoa, -
ja joka uskoo minuun, se ei koskaan janoa'."
Eli sellainen nälkäinen olo, ettei ole elämällä oikein tarkoitusta.
Mistä minä saisin elämälle tarkoituksen?
Kuule, kun Jeesuksen omaksi pääsee, että Hän tulee elämän leiväksi, -
niin tämä elämän tarkoituksen etsiminen, -
se muuttuukin niin, että olen jo löytänyt.
Ei olekaan enää sitä nälkää, mikä on ilman Jeesusta ihmisellä.
Ja sitten se elämän jano, että alkaa janota sitä ja tätä.
Ja janoaakin enemmän Jumalan tuntemista.
Ja niin kuin siellä puhutaan Pyhästä Hengestä, että joka janoaa, -
niin tulkoon minun tyköni ja juokoon, ja hänen sisimmästään on, -
niinkuin Raamattu sanoo, juokseva elävän veden virrat.
Sen Hän sanoo Pyhästä Hengestä, joka Häneen uskovien piti saaman.
Tuo Pyhän Hengen todellisuus vie elämänjanon niin, -
että janoaa tuntea Jumalaa enemmän.
Pyhä Henki antaa siihen mahdolli- suuden: ymmärtää kirjoituksia, -
Jumalan tahtoa, koska Jumala itse asuu Pyhässä Hengessä uskovassa.
Pyhän Hengen täyteydessä alkaa ymmärtää paljon enemmän, -
mikä se Jumalan tahto on.
Nyt ollaan "Anna meille tänä päivänä meidän jokapäiväinen leipämme."
Eiköhän tässä tarkoiteta Jeesusta?
Jeesuksen opetusta Isästä, Jumalan valtakunnasta, -
syntien anteeksiantamuksesta, taivaasta jne.
Hän tahtoo tehdä meidät ruokkimalla rikkaiksi, Jumalan tuntijoiksi.
Tämä Isä meidän -rukous on aivan loputon aarre.
Kun tämä jatkuu: "Anna meille meidän velkamme anteeksi."
Mutta siinä on tämä todellisuus, että se tarkoittaa syntejä.
"Ja anna meille meidän syntimme anteeksi, -
niin kuin mekin annamme anteeksi meidän velallisillemme."
Ajassa, jota elämme, ollaan hyvin paljon anteeksiantamattomia.
Se on tavattoman vaikeaa, kun toinen rikkoo.
Ja vaikka rikkoisimme, emme huomaakaan, että rikomme.
Siis sanoilla, ajatuksilla, käytöksellä, väärillä teoilla -
teemmekin syntiä toista vastaan.
Ja se on aina synti Jumalaa vastaan myöskin.
Hyvin erikoista mennä takaisin sinne Luukkaan evankeliumiin, -
sillä tämä toteutuu vähän eri tavalla tässä.
Luuk. 11:4: " ja anna meille meidän syntimme anteeksi, -
sillä mekin annamme anteeksi jokaiselle velallisellemme;"
Luukkaan kautta tämä sisältö onkin niin, että me sitoudumme, -
kun pyydämme anteeksi Jumalalta.
Oikeastaan hyvä olisi ajatella lähimmäisen kohdalla samoin: -
"Anna minulle minun syntini anteeksi, -
niin minä tahdon antaa samalla tavoin sinulle."
Ja sitoutuminen siihen, että "anna meille meidän syntimme anteeksi, -
sillä mekin annamme anteeksi jokaiselle velallisellemme".
Uskon, että tällainen sitoutuminen enimmäkseen unohtuu.
Ajatellaan, että voin kyllä Jumalalta pyytää anteeksi -
ja miksei lähimmäiseltäkin, mutta tämä sitoutuminen.
Kun pyytää Jumalalta anteeksi, niin sitoutuu samalla siihen, -
että "sillä mekin annamme anteeksi jokaiselle velalliselle".
Katkeruuden juuri kantaa paljon huonoa hedelmää.
Silloin kun anteeksiantamattomuutta alkaa tulla vuosikymmeniä, -
tulee aina vaan vaikeammaksi antaa anteeksi.
Joskus on vaikeaa myöskin pyytää anteeksi.
Tämä syntien anteeksiantamus... Muistan kerran -
seurakuntatilaisuuden, jossa oli 50 ihmistä.
Pyhä Henki on joskus sellainen Totuuden Henki, -
joka puolustaa ihmistä, puolustaa Jumalan tahdon toteutumista.
Sydämelle nostettiin 3 syntiä kesken kaiken.
Olin puheet pitänyt, mutta ennen rukouksia, -
kun Sanan ja rukouksen ilta oli, niin siinä täytyi todeta, -
että olen puhunut 8. käskyn vastaisesti jostakusta.
Ja Jumalan Henki muistutti. Pari muuta syntiä.
Ajattelin, etten voi rukoilla kenenkään puolesta, -
kun synti on minun ja Jumalan välissä. Pyhä Henki muistutti.
Siinä tein hätäratkaisun. Sanoin seurakunnalle, -
että lauletaan virsi välillä. Toinen puhuja oli siellä istumassa -
ja ajattelin tehdä siinä hätäripin.
Ripittäydyn niistä, mitä Jumalan Henki muistutti.
Siinä tulin sitten maininneeksi, oliko peräti 11 säkeistöinen virsi.
Menin polvilleni hänen viereensä, -
huolimatta ollenkaan, mitä muut ajattelevat, niin minun oli pakko.
Sisäinen pakko, että minä en voi!
Vasta kun Jumalan anteeksiantamus toteutuu sydämessäni, -
niin silloin vasta voin mennä rukoilemaan ihmisten puolesta.
Siinä puhuin sitten näitä syntivelkoja Jumalalle.
Hän siinä sitten sanoi: "Usko Jeesuksen nimessä -
ja sovintoveressä kaikki syntisi anteeksiannetuiksi.
Minulle puettiin valkoinen vaate päälle.
Ilmestys annettiin minulle uskonvahvistukseksi -
kuin maahan asti oleva valkoinen rippikoulualba tavallaan, -
mutta pidempi - maahan saakka.
Ihmeellistä, että siinä oli vetoketju siinä ilmestyksessä.
Edestä vedettiin alhaalta ylös kaulaan asti vetoketju kiinni.
Ilmestys loppui siihen, että rauha virtasi koko olemukseni lävitse.
Siis kokemuksellisesti sain kokea sen syntien anteeksiantamuksen.
Ja valtava rauha sydämessä.
Koin, että Jumalan muistuttama asia on nyt poissa.
Jeesuksen veri on minut puhdistanut.
Olin ihan vapain tunnoin menossa rukoilemaan ihmisten puolesta, -
kun he odottivat, että kohta alkaa rukous ja sielunhoito.
Tämä Isä meidän -rukous vielä jatkuu.
Tämä anteeksiantamus on sellainen, -
että rukous jatkuu tavallaan pienenä selityksenä Aamenen jälkeen.
Eli Matt. 6:14-15.
Ajattelen, että kun rukoilemme julkisissa tilaisuuksissa, -
ikään kuin ulkomuistista tämän, niin emme muista, -
että tässä on opetus heti jälkeen.
"Sillä jos te annatte anteeksi ihmisille heidän rikkomuksensa, -
niin teidän taivaallinen Isänne myös antaa teille anteeksi; -
mutta jos te ette anna ihmisille anteeksi, -
niin ei myöskään teidän Isänne -
anna anteeksi teidän rikkomuksianne."
Se Jumalan todellinen tahto, -
että Hän lähetti Jeesuksen täydellisen sovituksen tuomaan, -
niin sen sovituksen pitäisi ulottua ihmistenkin välille.
Kun ihmisten välillä on anteeksiantamattomuutta -
ja toisen ohittamista, niin se tuottaa sen, -
että uskovat keskenäänkään eivät pärjää - saatikka maailman ihmiset.
Se vaikeus, että ei voi antaa anteeksi, -
ei millään, kun niin paljon on loukattu.
Muistan erään jouluaaton. Työtoveri vähän rohkeasti sillä lailla...
Ei voi sanoa rohkeasti, vaan töykeästi sanoi: -
"Sinä haluatkin tuon autotallin nyt jäädyttää, -
kun autotallin ovi on kovalla pakkasella auki."
Että patterit jäätyisivät.
Olin katkaisemassa joulukuusta lyhyemmäksi -
eli 2-3 minuuttia ovi oli auki.
Mutta se tuli siinä sävyssä, että vähän loukkaannuin.
Jouluaattona tällainen huomautus ja tuossa äänensävyssä.
Rupesi kiehumaan täällä sisällä, niin että...
Se kiehunta jatkui ja minulla oli täysi kirkko odottamassa -
2 tunnin päästä jouluaaton hartaudessa.
En pysty. Minä en pysty kyllä läh- temään kirkkoon tuossa hommassa.
Nyt on kyllä niin vakava tämä mielen pahoittaminen.
Eihän se nyt iso asia ollut, mutta kun se tuli juuri jouluaattona, -
kun pitäisi olla lahjamielellä toinen toisiansa kohtaan.
Ja siinä ei ollut mitään todellisuutta.
Vähän niin kuin isku palleaan tai jotain vastaavaa.
Minä olin niin lujilla siinä, että miten pystyn puhumaan siellä, -
kun kiehuu... kiehuu... sisällä.
Ihan kuin olisin kuullut: "Tahdotko antaa anteeksi?"
Minä tajusin, että oli ihan pakko tahtoa.
Sanoin ihan ääneen sitten Herralle: -
"Isä, minä tahdon antaa anteeksi ihan kaiken."
Kuule, se otettiin saman tien pois.
Me voimme ratkaista asioita, että saamme anteeksiantamuksen -
kokea siinä, että sanomme sen ääneen: -
"Tahdon antaa anteeksi." tai "Annan anteeksi."
Ja Jumala tulee avuksi.
Sehän oli täällä Luukkaassa.
"Anna meille meidän syntimme anteeksi, -
sillä mekin annamme anteeksi jokaiselle velallisellemme."
Jumala tavallaan testasi, että tahdonko. Ja Hän tuli avuksi.
Ei mitään esteitä ollut siellä kirkossa puhua.
Ei todellakaan mitään esteitä.
Uskon, että monta kertaa tämmöinen suuri vapautus -
anteeksiantamattomuuden vankeudesta -
laukeaa vain sillä, että nöyrrymme tahtomaan sitä.
Jumala tulee avuksi.
Askeleet kevenevät ja monet solmut aukeavat perheissä, -
ystävysten välillä, jos rikkomuksia tulee jne.
Jokainen meistä kokee tätä välillä.
Kun menemme lähemmäksi loppua tässä Isä meidän -rukouksessa, -
niin täällä sanotaan: "Äläkä saata meitä kiusaukseen..."
Siinä on kyllä jatkoakin, mutta tämä kiusaukseen joutuminen.
Aatamin ja Eevan kiusaus oli syyt- tää toisiaan siitä, että he lankesivat.
Kun he olivat langenneet, Jumala joutui kutsumaan: -
"Aadam, missä olet?"
Pyhä Henki voi muistuttaa meitä, tuottaa huonon omantunnon: -
"Missä olet?" Ajattele, moni asia, jossa olemme heikkoja, -
niin olemme helppoja joutumaan kiusaukseen.
Niitä helmasyntejä tai miksi niitä sanotaan, joihin usein lankeamme, -
niitä on vähän jokaisella.
Mutta miten voisi mennä niin, että Jumala tulisi avuksi?
Tässähän puhutaan: "Äläkä saata meitä kiusaukseen..."
Voisiko Jumala olla tässä auttamassa?
Hän auttaisi, että me emme joutuisikaan kiusaukseen.
Monta kertaa olen kuullut puhujien puhuvan, ettei pyhityselämä toimi.
Eli Jumalan Sana, rukous, seurakuntayhteys, kilvoittelu.
Kiusatun ihmisen, jolla on paljon kiusauksia, -
pitäisi löytää pyhityselämä.
Myöskin että Pyhä Henki saisi antaa hänelle voiman totella.
Niin kuin syntiselle naiselle Jeesus sanoi: -
"En minäkään sinua tuomitse; mene, äläkä tästedes enää syntiä tee".
Eli Raamatussa on kyllä kielto, -
synnin tekemisen kieltäminen.
Kun ajattelemme Pyhän Hengen opetuksesta, -
mitä se on, kun ihmisen sisimmästä lähtevät pahat ajatukset, -
haureudet, murhat, aviorikokset, varkaudet.
Siellä on oikein pitkä luettelo, kuinka heikkoja me olemme.
Niin sitten sanotaan siinä samassa, että Hengen hedelmä...
Jumalan Henki annettiin voimaksi seurata elävää Jumalaa.
Jumala itse Hengellään puolustaa meidän kiusauksissa -
muistuttamalla meitä. Kuten Jeesus itse sanoo esimerkiksi: -
"Joka katsoo naista himoiten, on jo tehnyt huorin hänen kanssaan."
Daavid sanoo pitävänsä Jumalan aina oikealla puolellaan, -
ettei tekisi syntiä Häntä vastaan.
Toisaalta totuus tuomitsee, -
mutta Jumala on tarkoittanut meidät elämään armosta.
Syntien anteeksiantamusta pyytäen ja Pyhällä Hengellä vahvistuen -
kiusauksissa voittamaan kiusaukset.
Jumalan Sana lupaustensa kautta tulee meille valtavaksi avuksi.
Jumala on meidän puolellamme, antanut meille lupauksia -
myös siihen, että voimme lupausten varassa nähdä sen, -
että kiusauksia on mahdollista voittaa.
No, tämä jatkuu vielä. Tuokin olisi ihan suuren opetuksen alainen asia.
Siis tämä "äläkä saata meitä kiusaukseen", sillä maailma kiusaa, -
oma liha kiusaa, heikkous kiusaa, lähimmäiset kiusaavat.
Ja kiljuva jalopeura etsii, kenet hän saisi niellä.
Eli henkivallat myös saattavat ihmistä synnin alaisuudessa -
tavallaan synnin vangiksi. Tekemään aina samaa pääsemättä siitä eroon.
Eli nyt päästään tähän: "päästä meidät pahasta".
Sellainen niin kuin synnin ovien auki pitäminen -
eli tekee vaan tahallaan syntiä uudestaan ja uudestaan.
Varkautta, haureutta, juoppoutta, kaikenlaista semmoista, -
mihin ihminen jää kiinni.
Se voi olla lopulta ihan pahan hengen aikaansaamaa vankeutta.
Kun näistä demonivoimista on saanut vapauttaa ihmisiä, niin tajuaa, -
että ihminen voi olla myös vankeudessa.
Tämä alue on laajalti Suomessa täysin opettamatta ja tuntematta -
ja tunnustamatta, että on langenneitten enkeleitten valtakunta.
Erilainen järjestys pimeyden voimilla.
"Päästä meidät pahasta."
Voisi melkein sanoa: "Päästä meidät paholaisen voimien alaisuudesta".
Ne opetukset, joita Jeesus antaa näistä, -
ja jotka Raamatusta aukeavat ja niillä alueilla, -
joissa näitä on käytännössä jo paljon lähetysmailla.
Myös Suomessa on ihmisiä, jotka ovat eläneet näitä lävitse.
He tajuavat, että jopa tämä "päästä meidät pahasta" -osuus -
Isä meidän -rukouksessa tulee eläväksi.
Eräs mummo kertoi, että tämä rukous on voimakas rukous.
Mummo kertoi, että heillä kävi naapureita.
Niillä oli vähäsen sellainen riitahenki.
Kun ne lähtivät, heillä oli niin kummallinen ilmapiiri sen jälkeen.
Ilmapiiri heillä siis häiriintyi.
Mummo sanoi, että hän tiesi, mitä piti tehdä.
Hänellä oli pitkä käytäntö, että jos tämmöistä tapahtuu heillä -
joidenkin tuomana: perheenjäsenten, naapureiden, tuttavien.
Hän kulki niissä huoneissa ja rukoili Isä meidän. Ja rauha tuli.
"Päästä meidät pahasta."
Kansan usko on joskus toimivampi kuin mitä uskoisikaan.
Pahan voimien valta ilmeisesti yhä röyhkeämmin haluaisi -
vastustaa täällä maailmassa sitä valkeutta.
Kun pimeys lisääntyy, niin Jumalan valtakunnan valkeus -
lisääntyy samaan aikaan.
Tänä lopunaikana uskon, että Isä meidän -rukous alkaa elää -
huomattavasti toisenlaista elämää, -
kun siinä nähdään tämä syvyys. Ei se ole vain muoto.
Se on Jeesuksen opettama yhteys Isään.
Vielä tässä on lisäys, joka on vähän sulkeissa, -
mutta ei sinänsä ollenkaan sopimaton.
Siinä on vaan näitä Raamatun lähteitä vähän vähemmän.
Kuitenkin se voidaan Raamatun muistakin lähteistä vielä löytää.
Tässä lukee ihan lopussa: "Sillä sinun on valtakunta -
ja voima ja kunnia iankaikkisesti. Aamen."
Alussa rukoilimme: "Tulkoon sinun valtakuntasi."
Siinä vielä vedotaan siihen, että Sinun tämä valtakunta on, -
johon me kuulumme - uskon valtakunta, taivasten valtakunta.
Ja sitten näihin, mitä olemme rukoilleet.
Sinulla on voima huolehtia näistä rukoilemistamme asioista.
Kun ajattelemme tätä kunnia-asiaa tässä, -
niin aina kun Jumalan Sanaa otamme todesta, -
niin sydämissämme tulee Jumalan kunnia -
toisella tavalla voimaan.
Se on aivan sama kuin silloin, kun me ylistämme.
Se on aina se sama, -
että meidän sanoihimme tulee se Jumalan todellisuus.
Silloin me kunnioitamme Jumalaa eri tavalla, -
kun Hänen asioitaan tuomme sanomalla.
Se vaikuttaa meidän sisimmässämme kunnioitusta.
Ikään kuin ajatusmaailmamme nousee ylöspäin, -
kun me Jumalan asioita puhumme.
Hänellä on voima äsken rukoile- miemme asioiden hoitamiseen.
Hän sen kunniansa tähden haluaa antaa, -
sillä Hänellä on valtakunta, voima ja kunnia iankaikkisesti.
Tämä "Aamen", "totisesti, totisesti näin on tapahtuva".
Ei Aamen ole vain Aamen Aamen, -
vaan me tavallaan tunnustamme sen, että tämä on se, -
minkä Jumala tahtookin toteuttaa. "Aamen, aamen, näin on tapahtuva."
Jumala-suhteen syvyyttä vahvistaa valtavasti, -
jos tämä Jeesuksen opettama rukous sydämen ajatuksella rukoillaan.
Ulkolukuna sen siunaus ei avaudu.
Eikä Jeesus sitä niin rukoiltavaksi tarkoittanut.
Tekstitys: Tuula-Riitta Virrankare