Turkulainen eläkkeellä oleva pastori Oiva Salli on työssään -
pappina saanut vuodesta -75 iloita -
Jeesuksen todellisista teoista omassa ja läheisten elämässä.
Pyhän Hengen armolahjat ovat toimineet ja toimivat yhä niin, -
että sielunhoito on osittain profeetallista.
Kielillä puhumisen selitys tuo usein muun rukouksen yhteydessä -
profeetallisen rohkaisun tai neuvon monille heidän asioihinsa.
Monet sairaat ovat saaneet kokea myös parantumisen.
Tässä jaksossa pastori Oiva Salli tutustuttaa meidät -
yliluonnolliseen, näkymättömään maailmaan.
Näkyjen kautta Jumala ilmoittaa asioita -
itsellemme ja toisiakin varten.
Armolahjojen yhteydessä Pyhä Henki voi näyttää näyn -
ja antaa usein myös näylle tarkoituksen.
Rukouksen aikana Pyhä Henki tahtoo tehdä asian -
käytännöllisesti ymmärrettäväksi - näyn avulla.
On hyvin ihmeellistä, että Raama- tussa on niin erilaisia persoonia.
Jos Raamattua lukee laajemmin, niin sieltä löytyy ihmisiä, -
jotka ovat kokeneet Jumalan kanssa hyvin erilaisia asioita.
Ajatellaan niitä VT:n profeettoja, -
joille Jumala antoi jokaiselle vähän eri tehtäviä.
Jopa tuo Samuel, joka syntyi niin raskaitten vaiheitten jälkeen.
Äiti siellä pyhäkössä itki, ja Jumala vastasi, antoi lapsen.
Jumalalle annettu lapsi olikin sitten profeetta koko elämänsä.
Koko kansan profeetta niin, -
että yksikään Jumalan Sana ei valunut maahan -
hänen sitä vastaanottamatta.
Se, miten Jumala voi ilmoittaa näkymättömästä maailmasta -
näitä asioita, se on läpi Raamatun totta.
Tunnen monia ihmisiä, jotka sanovat nähneensä näyn tai enkelin.
Usein lapset tai vanhukset.
On ihan Joelin kirjassa, että nuorenne näkyjä näkevät -
ja vanhuksenne unia uneksuvat.
Johonkin tällaiseen yllättäen -
jouduin ihan siinä, kun tulin uskoon.
Nimittäin siinä, kun kysyttiin, onko tilaisuudessa ketään, -
joka haluaa, että Jeesus Kristus tulee Herraksi.
Vaikka lapsuudessa olin sitä koke- nutkin, niin ihmettelin ensin, -
etten ymmärrä tämän tarkoitusta.
Uskon monen kokevan vähän samalla lailla.
Ei tiedä, mitä tulevaisuus toisi tullessaan.
Sen kuultuani kuulin sen toisen kerran.
Eli sanottiin sieltä edestä. Se oli Apollon kentällä -
jäähallin vieressä Helsingissä - Kansanlähetyksen teltta, kesä -70.
Siinä hetkessä toisen kysymyksen kohdalla -
Jumala näytti kultaisen vaa'an.
Ei näkyjä ollut ennen ollut, mutta se oli Jumalan kutsu.
Koko elämäni oli toisessa vaaka- kupissa ja Jeesus toisessa.
Jotenkin koin vaan sisälläni yllätyksen.
Valtavan kallisarvoinen asia: kultavaaka ja koko minun elämäni!
Ja Jeesus! Ja nyt kysytään, -
kuka haluaa ottaa Jeesuksen elämänsä Herraksi.
Voitko kuvitella? Jos se olisi jäänyt siihen, -
olisin jäänyt vaan ihmettelemään.
Mutta tämä Jumalan Hengen johdossa oleva ihminen siellä pyyteli -
ja kysyi kolmannen kerran: "Onko ketään?"
En tiedä, millä voimilla tai antoiko Jumala mahdollisuuden -
minun nousta ylös, kuten kutsu oli.
Se merkitsi sitten tätä uutta luomusta minun omassa elämässäni.
Miksi tämän kerron nyt tässä?
Se tapahtui siitä syystä, että vajaa puoli vuotta sitten, -
nyt lähempänä 73 ikävuotta, kysyin ihan vakavissani Herralta: -
"Olenko koskaan ollut Sinua lähellä?"
Niin Hän muistutti: "Olihan koko elämäsi toisessa vaakakupissa -
ja minä itse siinä vieressä."
No, se toi sen kaipauksen, että onko jotain tullut väliin?
Minun ja Jumalan väliin.
No, siihen ei nyt sen enempää. Mutta kun Hän on liikkeellä, -
niin Hän johti minua sellaiseen elämänmuotoon, -
jossa Hän ilmestyi näkyjen ja sanomien kautta.
Hän antoi minulle jotakin sellaista, -
että ajattelen, ettei nyt ihmistä pitäisi nostaa, -
vaan tämä on joku Jumalan kasvatustapa.
Luen tästä Paavalin kirjeestä 2. Kor. 12. ja koen jotakin.
Ei mitään verrannollista, mutta sen suuntaista omassa elämässäni.
Tästä 1. jakeesta eteenpäin: "Minun täytyy kerskata; -
se tosin ei ole hyödyllistä, mutta minä siirryn nyt -
näkyihin ja Herran ilmestyksiin. Tunnen miehen, -
joka on Kristuksessa: neljätoista vuotta sitten hänet temmattiin -
kolmanteen taivaaseen - oliko hän ruumiissaan, en tiedä, -
vai poissa ruumiista, en tiedä, Jumala sen tietää.
Ja minä tiedän, että tämä mies - oliko hän ruumiissaan -
vai poissa ruumiista, en tiedä, Jumala sen tietää -
temmattiin paratiisiin ja kuuli sanomattomia sanoja, -
joita ihmisen ei ole lupa puhua. Tästä miehestä minä kerskaan, -
mutta itsestäni en kerskaa, paitsi heikkoudestani.
Sillä jos tahtoisinkin kerskata, en olisi mieletön, -
sillä minä puhuisin totta; mutta minä pidättäydyn siitä, -
ettei kukaan ajattelisi minusta enempää, kuin mitä näkee -
minun olevan tai mitä hän minusta kuulee.
Ja etten niin erinomaisten ilmestysten tähden ylpeilisi, -
on minulle annettu lihaani pistin, saatanan enkeli, -
rusikoimaan minua, etten ylpeilisi."
No, siinä on vähän muutakin, mutta tämä on se lähtökohta, -
miksi jotakin haluaisin kertoa.
Usein ihminen näet ajattelee ihmi- sestä joko nostaa tai laskea häntä.
Tämän haluaisin kertoa vain Jumalan kunniaksi, -
sillä tuo enkelimaailma, valkeuden enkelit tai pimeyden enkelit -
tai ns. demonimaailma, ei ole jäänyt tuntemattomaksi.
On jopa näin, että on voinut ihmisiä auttaa ja vapauttaa demoneista.
Ihminen on vapautunut todellakin häntä sitoneista pakkoasioista.
No, tämä esilletulo jatkukoon tässä sillä, -
että uskoani vahvistaakseni ja muistuttaakseni -
olen tänne Raamatun alkuun laittanut: -
"Muista Herran tekoja ja ylistä Häntä."
Täällä puhutaan ihan ajallisista asioista.
Pelastus - jo 6-vuotiaana kutsu.
Rukouksen lahja ja Jumalan Sanan tuleminen jo pienestä pitäen -
elämän sisällöksi osittain.
Tuo Jumalan antama kaipaus kestävään rakkauteen toteutui -
Jeesuksessa, mutta samoin vaimo oli hyvin rakas.
Tuo rakkaus sai tuoda mukanaan meille perheen, -
ja siinä nuo lasten syntymät ja lasten elämä.
Ja sitten Pyhällä Hengellä täyttyminen; -
että vaimo sai täyttyä myös ja lapset ja oma äitini.
Monet ovat nähneet Jumalan lähettämät palvelevat enkelit näkyinä.
Vanhukset ja lapset näkevät enemmän näkyjä.
Toki kaikenikäisille tämänkaltaisia näkyjä on annettu, -
mutta niistä harvemmin kerrotaan.
Myös Raamattu puhuu tästä.
Ote Pietarin puheesta helluntaina, kun Pyhä Henki oli laskeutunut -
Jerusalemin alkuseurakunnan päälle: -
"Vaan tämä on se, mikä on sanottu profeetta Jooelin kautta: -
'Ja on tapahtuva viimeisinä päivinä, sanoo Jumala, -
että minä vuodatan Henkeni kaiken lihan päälle, -
ja teidän poikanne ja tyttärenne ennustavat, -
ja nuorukaisenne näkyjä näkyvät, ja vanhuksenne unia uneksuvat.'"
Se maailma, joka on todella meille näkymätön maailma, -
on enkelimaailma. Voin sanoa, että olen hyvin yllättynyt siitä.
Ne valtavat määrät enkeleitä, jotka Jumala on joskus näyttänyt, -
ovat kertoneet vain odottavansa, -
että Jumalan aika täyttyisi ja Kristus saisi tulla.
Nimittäin, Meksikossa oli tämmöinen 2 viikon kampanja.
Pari tuhatta ihmistä kokoontui sinne useampanakin päivänä.
Siellä minulla ei ollut puheita, mutta esirukous etukäteen.
Rukoilin joka aamu ja ilta Jumalan Hengen varassa siten, -
että vaikka naapuritalossa poika soitteli rokkia todella kovin, -
niin se ei häirinnyt lainkaan. Siellä talon katolla Jumala antoi -
voiman taistella vastavoimia vastaan rukouksessa.
Koin tarpeelliseksi, että nuo tilaisuusviikot -
olisi suojattu Jeesuksen veren suojassa.
Ja tuo kaupunki saisi siunauksen siitä tilaisuudesta, -
tai paremminkin tilaisuussarjasta.
Se, mitä se tuotti tullessaan, oli aika ihmeellistä.
Kun aloitettiin niitä juhlia, niin järjestäjät sanoivat, -
että siinä alussa naisryhmä laulaa kielillä.
Siinä tuli sitten sellainen ongelma, -
että se kielillä laulu oli tavattoman rumaa.
Jouduin ihan kuin vähän paniikkiin, kun vaimo lauloi siellä mukana.
Ja he lauloivat näin, jos vähän matkin: -
(matkii kuultua kielilaulua)
Kuka tuota haluaa kuunnella? Rukoi- lin: "Jumala, lopeta, lopeta tämä!"
Se oli 2 000 hengen kokoontumis- paikka.
Siinä hetkessä näinkin, että se taistelulaulu, -
se ihmeellinen kielilaulu siirsi pois sitä pimeyttä.
Se huoneisto kun oli ihan pimeä.
Käänsin takkini hengellisesti, ja rupesin rukoilemaan päinvastoin: -
"Älä, Jumala, lopeta tätä laulua, -
ennen kuin tämä on kokonaan puhdistettu, -
että se taistelulaulu vie sen puhtaaksi."
No, se loppui juuri sillä hetkellä, kun huoneisto oli puhdas.
Siinä oli eräs meksikolainen pastori, -
joka osasi englantia niin, että tultiin toimeen.
Hänelle sanoin, että olipa ihmeellinen tämä laulu!
Hän heilautti hartioita: "No, hyvinhän ne tämän putsasivat."
Voi, hyvänen aika! En minä ymmärtänyt, -
mutta hän ymmärsi vissiin heti, mistä oli kyse.
Näkymätön maailma. Huoneisto piti puhdistaa, -
koska se ei ollut mikään kirkkotila.
Ei oikein rukousten eikä tilaisuuksien paikka, -
vaan siellä oli kaikenlaista muuta tapahtumaa.
Tämän puhdistuksen jälkeen sinne tuli valtava Jumalan pyhyys, -
niin että todella pitkä, tilaisuutta johtava mies oli otsa lattiassa.
Hän vaan puhui: "Santa, Santa, Santa..." - varmaan 30 kertaa.
"Pyhä, Pyhä, Pyhä."
Tuossa vaiheessa, ystävä, Jumala näytti suuret portaat.
Enkeleitä tuli alas ja meni ylös.
Alas ja ylös - niitä portaita.
Yhtäkkiä ne pysähtyivät! Ne pysähtyivät sillä hetkellä, -
kun vetäjä huomasi paperissa: "Seuraava ohjelmanumero..."
Siis me oli sovittu se ohjelma, niin enkelit pysähtyivät.
Kysyin, miksi enkelit pysähtyivät? Ne toimivat vain uskon kautta.
Käsitin heti, että tuon vetäjän olisi pitänyt kysellä Jumalalta, -
mikä on seuraava ohjelmanumero. Mitä Jumala tahtoo tapahtuvan.
Ei siis aina se, mitä sovitaan, ole Jumalan Hengestä syntynyt.
No, enkelit lopettivat sen edestakaisin kulkemisen.
Näky hävisi, mutta toinen jatkui.
Näkyi niin kuin monta vuorta ylhäällä - ja täynnä enkeleitä!
Ja jokaisella enkelillä oli raamatunlausekotelo otsassa.
Oli ainakin toistakymmentä vuoristoa - kaikki täynnä enkeleitä.
Ihmettelin, mitä tämä on?
Ja semmoista ajatusta ja kokemusta, että he odottavat vain sitä, -
että taivaissa kuuluu kutsu - aika Jeesuksen tulla.
Tällaiset kokemukset ovat tulleet omassa elämässäni merkittäviksi.
Koen, että Kristuksen tulemisen -
tai pyhitetyn seurakunnan, morsius- seurakunnan ylöstempaaminen -
onkin lähempänä kuin uskotaan.
Tämä on pysäyttänyt minua.
Voitko kuvitella, sen saman tilaisuuden loppu -
oli sovittu niin, että taas nämä kielillä laulajat laulavat lopussa.
Koin, että minullekin oli kutsu tulla ryhmään laulamaan kielillä.
Voitko kuvitella, siinä kun laulan kielillä, -
näen 2 000:n joukossa kymmenkunta tai enemmän sellaista ihmistä, -
joilla on Jumalan tuli päänsä päällä.
Se alkuperäinen helluntain tuli.
En epäile yhtään, etteikö siellä Pyhän Hengen täyttämiä ihmisiä -
ollut useita paikalla, mutta käsitin, -
että puhdistetussa Pyhän Hengen temppelissä palaa tuli.
Rohkaisen sinua ajattelemaan, että osa kertomastani on ehkä ihmisestä.
Mutta näkemäni voin piirtää. Ei se ole omaa kuvitelmaa, -
vaan minä todella näin toisesta maailmasta.
Sitten oli viimeinen päivä, ja oltiin lähdössä pois.
Minä näin niitä valkeita enkeleitä raamatunlausekotelo päässään -
ikään kuin hyvästelemässä meitä: "Me jäämme tänne."
Näky on usein niin tarkka, että sen voi hyvin piirtää jälkeenpäin.
Näyt jäävät myös usein hyvin muistiin.
Myös langennut enkelimaailma eli demonit näyttäytyvät meille -
jopa uskossa Jeesukseen oleville.
Enkelit myös puhuvat ihmisille, kun joskus tulevat esiin, myös demonit.
Joskus oli Kyyjärven kirkossa valtavan suuri enkeli.
Kerran oli Muurlan kirkossa kirkko täynnä enkeleitä.
Ei ollut muita ihmisiä kuin kolme rukoilijaa alttarilla.
Siinä yhteydessä, kun Salomonin saarilta ollut nuori mies -
vieraili meillä ja sanoi: "Emmekö mene kirkkoon?"
Hän otti Efesolaiskirjeestä kuin seurakunnalle tarkoitetun kohdan.
Täällä lukee Efesolaiskirjeen 3. luvussa: -
"ja saattaa kaikille ilmeiseksi, mitä on sen salaisuuden -
taloudenhoito, joka ikuisista ajoista asti on ollut kätkettynä -
Jumalassa, kaiken Luojassa, että Jumalan moninainen viisaus -
seurakunnan kautta nyt tulisi taivaallisten hallitusten -
ja valtojen tietoon sen iankaikkisen aivoituksen mukaisesti, -
jonka hän oli säätänyt Kristuksessa Jeesuksessa, meidän Herrassamme,
jossa meillä, uskon kautta häneen, on uskallus ja luottavainen pääsy -
Jumalan tykö."
Tämä sanankohta, että "Jumalan moninainen viisaus -
seurakunnan kautta nyt tulisi taivaallisten hallitusten -
ja valtojen tietoon" (Ef. 3:10), Hän näytti sormella.
Tätä varten mentäisiin kirkkoon.
Oltiin juuri jumalanpalveluksesta tultu ja tuntui vähän oudolta, -
että eikö sen jälkeen yleensä syödä tai juoda kahvia.
Kysyin sitten vaimoltani, niin hän sanoi, että lähdetään vaan heti.
Menimme sinne. Ihmettelimme, että olemme nyt täällä kirkossa...
Siinä, kun hän alkaakin rukoilla, -
hän rukoilee ihan Raamatun pelastussanoman mukaan: -
"Katso Jumalan Karitsa, joka ottaa pois maailman synnin."
Se muuttui rukouksen muotoon - ja monta muuta Raamatun kohtaa.
Heti käsitin englannin kielestä, miten ne muuntuivat koko ajan.
Pelastussanoma tulee rukouksen muodossa.
Samanaikaisesti alttarilla on valtava vastavoima.
Sellainen värikäs suuri linnun pää, -
joka rukouksen aikana joutuu väistymään alas ja pois.
Ihmettelin tätä: "Mikä? Mikä? Mikä tämä on?"
Onko tämä ulkopuolelta tuleva toisia voimakkaampi uskovainen, -
kun pimeyden valta joutuu väistymään, -
kun hän uskossa rukoilee Jumalan Sanan mukaan?
Samalla käännyin katsomaan kirkkoon: -
harmaita enkeleitä kaikki istuinpaikat täynnä.
He olivat kuuntelemassa. Se Sana toteutui.
En tiedä, olivatko ne langenneitten enkeleitten jälkeläisiä -
tai niitä langenneita enkeleitä.
Tuskin enkeleillä voi olla luotuja jälkeläisiä.
Vai olivatko ne hämärässä kirkossa valkeuden enkeleitä?
Mutta tuo Sana näytti toteutuvan.
Samalla hetkellä se Jumalan viisaus ja voima tuli ylleni, -
että rukoilin suomeksi samoja rukouksia.
Sitten myöhemmin ihmettelin sitä, kuin minulle olisi kerrottu, -
että varsinaissuomalaisuudessa oleva uskonnollisuuden henkivalta -
olisi ollut läsnä siellä kirkossa.
Myöhemmin näin sen saman linnun siellä - saarnatuolissa.
Seisoessani siinä aioin lukea sen päivän tekstiä -
ja näin sen linnun. Sanoin: "Sinä varsinaissuomalaisuudessa oleva -
uskonnollisuuden henkivalta, olet Jeesuksen nimeen sidottu. -
Käsken sinut pois täältä kirkosta." Se väistyi kyllä heti.
Uninäyt voivat olla samoin merkitseviä uskolle -
kuin valveilla nähdyt näyt.
Useimpiin uniin ei etsimälläkään löydä hengellistä merkitystä.
Ne kumpuavat enemmän ihmisen sielunelämän puolelta.
Miten hengellisen elämän tasapaino on säilynyt elämässäni, -
niin varmaan siinä on osa sitä, että Jumala näytti kerran...
Asuimme Kemiönsaarella, vähän kaukana Muurlan srk:sta.
Siellä Jumala näytti eteeni liperit - kaksi valkoista pitkää.
"Ota ja syö." Ja minä söin ne.
Ei voi sanoa, että olisin hampaillani rouskutellut, -
mutta otin ne sisääni ja söin.
Minulle tuli valtava Jeesuksen Sanojen tutkimishalu sen jälkeen, -
2-3 tuntia melkein joka päivä.
Vain sitä, mitä Jeesus opettaa Isästä, -
mitä Jeesus opettaa parannuksenteosta.
Sitä, mitä Hän opettaa sairaitten parantamisesta -
tai riivaajien ulosajamisesta ja itsestään Jumalan Poikana.
15 eri aihetta.
Jokaisesta luin ne myöhemmin magnetofonille.
Jokaisesta tunti tämmöistä asiaa -
suoraan evankeliumeista ja vähän seurakuntakirjeistä.
Oli siis syytä syödä ne papinliperit.
Vaimoni sanoi siinä jälkeenpäin ja sen aikana: "Kuules Oiva, -
kun ne sanat alkavat tulla sinusta ulos, saapas nähdä, mitä tapahtuu."
Uskon, että jotain syvenevää suhdetta, -
mitä se pappeus, Jumalan Sanan välittäminen on.
Nimittäin, hän ja monet muut sanoivat, -
että puheeni tulivat paljon raamatullisemmiksi.
No, Jumalan tekoa. En voi sanoa, että minulla oli kauhea halu.
Se oli sisäinen... Piti tehdä tämä.
Jumala voi vaikuttaa tahtomista ja tekemistä.
Ja matkan varrella tapahtuneet asiat, -
niin kyllä Psalmi 103 on semmoinen, joka niin monesti on tullut esille.
"Kiitä Herraa, minun sieluni, ja kaikki, mitä minussa on, -
hänen pyhää nimeänsä. Kiitä Herraa, minun sieluni, äläkä unhota, -
mitä hyvää hän on sinulle tehnyt, -
hän, joka antaa kaikki sinun syntisi anteeksi -
ja parantaa kaikki sinun sairautesi, -
joka lunastaa sinun henkesi tuonelasta -
ja kruunaa sinut armolla ja laupeudella, -
joka sinun halajamisesi tyydyttää hyvyydellään, -
niin että sinun nuoruutesi uudistuu kuin kotkan."
On merkillistä, että olen saanut olla tavattoman terve.
Ei mitään lääkkeitä moneen vuoteen.
Sain kuitenkin kokea täydellisen romahduksen terveenä nuorena.
Minulta pituushyppykuopassa murtuivat polvet.
Nivelsiteet ratkesivat kokonaan ja polvet menivät lukkoon.
Monta kertaa yrittäessäni juosta tai uida, niin Naks!
Täytyi ruveta kääntämään väkisin ja sattui kauheasti!
Lääkäri sanoi, että ehkä nyt olisi syytä mennä leikkaukseen.
No, minä menin sitten. Muistan vielä, -
kun 15-vuotiaana olin Tampereella.
Tohtori Leikkonen oli siellä, ja yksin olin menossa leikkaukseen.
Siinä, kun otettiin sisälle, niin kysyin tältä lääkäriltä: -
"Mitäs, jos nyt jompikumpi jalka jätetään lopuksi ikää suoraksi?"
Olin nähnyt monen vanhan miehen kävelevän sillä tavoin.
Hän oli jo tutkinut - tai toisen lääkärin alustava tutkimus...
Hän sanoi: "No, semmoinen tuntuma, että on 50-%:sesti mahdollista, -
että jompikumpi jalka joudutaan oikaisemaan."
Minä sanoin: "Kun minä kävelin tänne, pääsin kävellen, -
niin kävelen nyt täältä pois. Ei leikattu."
No, kyllä meni monta kertaa linkkuun jalat.
Mutta ajattele, Jumala antoi minun jaksaa ja kestää siihen asti, -
että olin sitten jo pappina Kyyjärvellä.
Kerran osallistuttiin sellaiseen, -
että amerikkalainen luterilainen pappi oli siellä vierailemassa.
Olin siellä sillä lailla rukoilemassa, -
että minulla oli selästä mennyt usein, -
1 tai kerran oli jopa 3 välilevyä pois paikaltaan. Kauhea tuska!
Silläkin hetkellä siellä oli useampia pappeja rukoilemassa.
Minäkin olin luvannut olla alttarilla polvillani rukoilemassa.
Tiedätkö, tilaisuus oli lopussa.
Vaimoni sanoi: "Eikö maar' nyt olisi tarpeen, -
että sinunkin puolestasi rukoiltaisiin?"
Olin vain toisen puolesta rukoillut ja ollut hyvin vaivattu.
Tämä ystävä, ulkolainen esirukoilija, otti nilkoista kiinni.
Samalla hänen kiinni ottaessaan oli kuin joku olisi heilauttanut selän.
Ihmettelin, että onpas outoa!
Siinä samalla hän naurahti ja kosketti polvia.
Eli hänellä oli tiedonsana. Hän tiesi, -
että polvetkin tarvitsevat kosketusta.
Ja tiedätkö, polveni ja selkäni paranivat.
Siitä noustessani aloin taivutella. Ei yhtään kipeä!
Ja polvia. Ei yhtään kipeät.
Olen tähän asti kävellyt - ja juossutkin.
Eikä selkä ole mennyt sillä lailla pois paikoiltaan kuin ennen.
Jumalan kunniaksi voi siis sanoa sen, -
että ei ainoastaan tämä näkymätön maailma, -
vaan todelliset ihmeet omassa ruumiissakin monta kertaa.
Silloin ajattelee, että nämä enkelit ja henkivallat...
Jumala johdatti siihenkin, etten pelkäisi näitä vastavoimia.
Ennen kuin sitten jouduin tilanteeseen, -
että eräs ihminen oli demonien vaivaama.
Jumala rohkaisi unessa siten, että näin itseni istumassa: -
oikealla puolella pimeyden enkeli, vasemmalla pimeyden enkeli -
ja sitten edessä pimeyden enkeli.
Minä siinä unessa sanoin: "Minä en peruuta."
Eli tällainen rohkeuden ulostulo omasta suusta siinä unessa.
Hän, joka meissä asuu, on suurempi kuin se, mikä on maailmassa.
Ei ole tarvinnut peljätä.
Se, miten nämä toisen puolen henget ovat tulleet näkyviin, -
niin ikävä kyllä jossain temppelissä ihmettelin, -
että eihän täällä voi rukoilla.
Kun kävelin siellä ja rukoilin samalla, -
niin siellä oli kymmenkunta suurta punaista käärmettä.
No, mitähän ne käärmeet jossain temppelissä?
Sanoin vain, etten voi täällä edes kävellä, kun täällä on käärmeitä.
No, ei kukaan ottanut kantaa.
Sitten ne väistyivät vähäksi aikaa näkyvistä ja tulivat taas näkyviin.
Ei voi kävellä. Täällä on käärmeitä.
Yksi seurakuntalainen sanoi vierestä: -
"No, täällä on niin paljon vaikeuksia."
Ei sekään vielä selvittänyt mitään.
Kukaan ei keskustellut siitä sen enempää.
Mutta sen takia, että tämä oli totta, siellä oli jotakin.
Herra antoi rukoustilanteen alussa tiedonsanat, -
jotka pitivät täysin paikkansa.
Kampurajalka syntymästään asti. Ei kenelläkään ollut sitä, -
mutta kesken tilaisuuden tuli 3 ihmistä.
Kysyin: "Olisiko jollain teistä kampurajalka?"
"No, minulla se on ollut syntymästä asti."
Se todisti, että tuo Jumalan ilmoitus oli jotakin varten.
Muutamaa kuukautta myöhemmin soitin seurakunnan johtajalle: -
"Kuule, näin ne käärmeet ja Jumala sanoi, että ne olivat valheita. -
Onko teidän seurakunnassanne valheita?"
Hän hyväksyi sen. Se oli totta.
Hän koki, että siellä on ollut valheita.
Jumala auttakoon seurakuntia, että nämä vastavoimat tulisivat -
toisaalta niin näkyviin, että ne voisi purkaa pois.
Ne valheet - tai jotkut muut asiat.
Niinpä saa Hengen kautta toinen viisaudensanat, -
toinen tiedonsanat saman Hengen kautta.
Toinen saa uskon samassa Hengessä, -
toinen taas terveeksitekemisen lahjat siinä yhdessä Hengessä.
Toinen lahjan tehdä voimallisia tekoja, -
toinen profetoimisen lahjan.
Toinen lahjan arvostella henkiä.
Ns. henkien erotuskyky, sekin on Raamatussa mainittu.
Jollain paikkakunnalla voi näkyä, mikä siellä hallitsee.
Tai jossakin huoneistossa voi näkyä muutakin kuin käärmeitä.
Näin on todellakin käynyt joissakin kirkoissa.
Jopa niin, että "minä olen vartija- henki, ettei täällä mikään muutu."
Eräs tämmöinen vastahenki, -
joka oli kauniin, historiallisen -
niin kuin hovineidon näköinen. Kysyin: "Kuka sinä olet?"
"Olen vartijahenki, ettei täällä mikään pääse muuttumaan."
Varmaan siellä liturgiat säilyivät samanlaisina vuosikymmeniä.
Toivotaan, että Jumalan Henki pääsee kuitenkin vaikuttamaan -
Jumalan Sanan ja Pyhän Hengen kautta.
Ystävä, tämä on erikoinen asia, -
että mikä on kätkettynä, on kätkettynä vain tullakseen julki.
Ja se ilmestysten maailma; pimeys, minkä pitäisi tulla ilmi, -
pois purettavaksi. Siinä tarvittaisiin näitä Jumalan hengen lahjoja.
Tämä on ollut kovaa koulua, kun tätä eivät monet ymmärrä.
Varmaan tulee semmoista, että arvioidaan, -
jos näistä opetetaan saarna- tuoleista.
"Tämä tarvitsisi varmaan jotain hoitoa, joka tällaisista puhuu."
Ei minun Kristus-suhteeni ole missään vaiheessa heikentynyt -
tai olisin ruvennut näkemään näitä toisen puolen juttuja pelkästään.
Jotakin varten, silloin tällöin, vuosien varrella -
yli 40 vuoden aikana nämä vaan ovat tulleet näkyviin.
No, entä sitten, kun demonivalta valloittaa jonkun ihmisen?
Kerran minua pyydettiin rukoilemaan ihmisen puolesta.
Tulin sinne ja sanoin: "Hei vaan, terve vaan!"
Siinä yhteydessä tajusin, että kasvot ja ääni muuttuivat.
En ollut koskaan ollut näkemässä mitään tämän tyyppistä rukousta -
tai tämmöistä toimintaa, mutta Jumalan Henki muistutti Sanasta.
Ja tuo Sana tuli: ellet sido, et sinä voi käskeä pois.
Kysyin sen nimeä. Niin kuin Jeesuskin sanoi: "Mikä on nimesi?"
Hänelle yksi demoni sanoi nimekseen Legio.
Eli se oli ihan Jeesuksen käytäntöä.
Nyt tapahtui sitten näin. Näin tämän ongelman, -
että tämä ihminen ei taidakaan olla ihan kunnossa.
Kasvot ja ääni muuttuivat aivan erinäköisiksi.
Katsoin häntä silmiin ja sanoin: "Jeesuksen nimessä, sano nimesi."
Ja se sanoi. Ihmeellisen sanan.
Sanoin: "Jeesuksen nimessä, käsken sinut pois."
Tiedätkö, mitä tapahtui? Jotain tällaista.
Sitten jatkoin sitä rukousta, niin taas!
Aivan erilainen ihminen, aivan erilainen ääni.
Ehkä 10 tai 15, puolitoista tuntia, -
mutta jatkuvasti tämä toimi.
Ne ilmaisivat nimensä ja tulivat tavalla tai toisella ulos.
Hyvin ihmeellistä oli, että siinä välillä huomasi, -
että tässä on jotain vaikeata nyt menossa. Ei taida onnistua.
Tämä ihminen on vieläkin sidoksissa.
Jotenkin Jumala johdatti puhumaan kielillä sille hengelle, -
ja ne tulivat heti esille. Kielillä puhuminen oli voimakkaampi -
kuin minun omalla kielelläni puhuminen.
Loppujen lopuksi tämä tapahtuma osoitti minulle, -
että tässäkin ajassa on ihmisiä, -
joihin tämä vastahenki on päässyt vaikuttamaan.
Asioita, jotka ovat ihmiselle ja lähimmäisille vahingollisia.
Muistan joitakin tilanteita sielunhoidossa, -
kun ihmiset sanoivat kuulevansa ääniä: "Tapa itsesi, tapa itsesi!"
Olen joutunut sanomaan: "Kuule, oletko käynyt tietäjällä?"
"No niin, tulihan sitä nyt käytyä. -
Ja se tietäjä sanoi: 'Minä olen AINA sinua lähellä.'"
Hän rupesi kuulemaan sen äänen.
Ja se käski: "Tapa itsesi!"
Silloin tajusin, että Kristuksen nimen arvovallalla -
täytyy katkaista se tietäjän voima tämän henkilön elämästä pois.
Taistelu ei ole ihmistä vastaan, -
vaan tämän maailman yhteydessä elävät myös -
toisen puolen henget, langenneet enkelit, enkeliruhtinaat.
Siksi ei pitäisi mennä tavallaan ensimmäistä käskyä vastaan -
joidenkin tietäjien luokse, okkultististen ennustajien luo.
Se on rikkomus ensimmäistä käskyä vastaan Jumalan Sanan mukaan.
Siitä täytyy tehdä parannus ja sanoutua irti.
Sillä Kristuksessa meidät on vapautettu pimeyden vallasta, -
synnin vallasta, kuoleman vallasta Jumalan yhteyttä elämistä varten.
Tällä toisella, näkymättömällä maailmalla on ollut -
joku merkitys koko ajan niissä hetkissä, jolloin sitä on nähnyt.
Voitko kuvitella, että näin eräässä hengellisessä tilaisuudessa -
ohi kävelevän ihmisen, joka käveli jotenkin oudosti kumarassa?
Jouduin sanomaan ihan yllättäen: -
"Sinä heikkouden henki, Jeesuksen nimessä väisty."
Ja hän heti oikaisi itsensä ja tuli täysin normaaliksi.
Tai sitten... oma äitini siirtyi vanhustentaloon.
Omakotitalossa oli vuokralla kaukana keskustasta ja siksi siirtyi.
Olin eteisessä vielä ottamassa päällystakkia pois, -
niin äiti sanoi: "Kuule Oiva, mua on ruvennut -
heti tänne tultuani huimaamaan."
Sanoin: "Jeesuksen nimessä, huimauksen henki lähde."
Se äidin huimaus loppui siihen.
Kodinhoitaja, joka oli siinä hoitanut ihmisiä, sanoi, -
että edellistä asukasta oli siinä huimannut.
Jotakin ilmeisesti oli jäänyt siihen huoneistoon sellaista, -
jota silmä ei nähnyt, mutta Jumala tiesi ja halusi vapauttaa äidin.
Vastaansanojia on paljon, mutta se kokemusmaailma, -
joka tulee rinnalle näihin kokemuksiin, todistaa, -
ettei se ole lainkaan outoa. On ihmisiä, jotka voivat näin kokea.
No, näinhän kävi kerran Halikon kirkossa.
Siinä kävi näin. Koin, että äidinisän suvun kirkkoon -
pitäisi mennä - rukoilemaan. Soitin kirkkoherralle: -
"Onko mahdollisuutta jonain päivänä tulla sinne yksittäin rukoilemaan?"
Hän oli ystäväni ja sanoi: "Varmaan tänäänkin. Sopiiko tulla mukaan?"
Yhdessä mentiin.
Lähtiessäni koin Jumalan sanovan: "Ota 100 euroa mukaasi. -
Sinun isoisäsi suku ei ole uhrannut."
Minä ihmettelin. Hetkinen vaan, missä mennään..?
Muistin, että siellä pääoven vieressä on uhrilaatikko.
Päädyin siihen, että otan satasen mukaan.
Haluan olla kuuliainen, jos jotain koen.
Siinä, kun menen kirkkoon ja kävelen uhrilaatikkoa kohti -
ja olin juuri pudottamassa rahaa sinne, -
niin kauhea yskänryöppy minun sisimmästäni!
Ja kuule, tämä ystävä, joka ymmärsi asioista, sanoi: -
"Taisit päästä vähän jostakin vapaaksi."
Esi-isien uhraamattomuus taisi olla jotenkin minunkin persoonassani.
Jumala käski uhrata ja paljasti siinä, -
että minulla on asioita, joista pitäisi vapautua.
Niitä asioita varmaan on monella, -
mutta se on eri kertomuksen tai esityksen aihe.
Vielä yksi asia siitä tilanteesta Halikon kirkosta.
Kesken rukouksen näin sellaisen näyn.
Asuttiin silloin vielä Kemiössä. Oli mielessä Saloon muutto -
ihan perhetilanteen takia.
Silloin siinä rukouksessa näin tämmöisen ihmeellisen, -
että Halikon kirkkoon kävelee ihminen ihmisjoukon edessä.
Hänen päänsä päällä on kuninkaan kruunu.
Kaikki kumartavat ja niiaavat ja tuskin pappia edes kuuntelevat.
Se kuninkaan kruunu siellä pään päällä.
Kysyin siinä: "Jumala, mikä tämä on?"
"Kreivi Armfelt."
Ihmettelin. Hetkinen, en tiedä Halikon historiaa..?
No niin, sitten kun otin kirjoja esiin ja rupesin katsomaan, -
niin kreivi Armfelt oli Ruotsin kuninkaan lähin mies, -
Suomen asiainhoitaja, Åminnen kartanossa asuva kreivi.
Kreivin suku oli siellä asunut. Ja kuinka ollakaan...
Se suuri puurivistö...
Siinä oli koivukuja vai oliko se joku muu kasvi- tai puukuja -
sieltä Åminnen eli Joensuun kartanosta suoraan sinne kirkkoon.
Sitten ihmiset eivät ehkä pystyneet kuuntelemaankaan, -
kun kuninkaan edustaja istuu siellä.
Tuon Åminnen kartanon aateliset -
olivat saaneet 300 vuotta määrätä, kuka on Halikon kirkon pappi.
Kartanon oikeudet. Kuuliaisia kartanon herroille varmaan.
Uskon, että se oli aikamoinen kutsu rukoukseen -
vapauttaa jotakin tuosta.
Koin, että siinä on kehä, -
jonka sisäpuolelle käveltyään ei pysty kuuntelemaan papin asiaa.
Siinä oli erään vuorineuvoksen hauta ja sitten tämän...
kreivisuvun hautakappeli.
Kun portista näitten välistä meni kirkkoon, -
niin taisi olla vähän sellaisia vaikutuksia, -
että keskittyminen siihen, mitä kirkossa puhutaan tai eletään, -
jäi enempi muodoksi. Näin minä sen koin.
Kaikki tämä on koeteltavissa, mutta se, mitä näin, -
miksi minun piti nähdä ja heti kuulla, kuka se oli -
tämä kreivi Armfelt? Kävin heidän hautapaikallansa.
Se oli siinä kappelin vieressä.
Suuria, mustia, kirkkaita kiviä. Yhdessäkään ei ollut ristin kuvaa.
Mutta sitten näitä... Tämmöinen egyptiläinen...
Tietynlainen... epäjumaluutta kuvaava -
ruukkukin sieltä sitten löytyi.
Mutta tuo uskollisuus kuninkaalle oli Suomelle varmaan hyväksi, -
sillä hän Suomen asioita hoiti.
Historiaan en yhtään tunne sen enempää, -
mutta kartano ja kirkko olivat aika suuressa riippuvuudessa keskenään.
Varmasti menneissä sukupolvissa riippuvuuksia on enempikin ollut, -
mutta jotain varten Jumala vapauttaa näitä asioita.
"Ja Johannes todisti sanoen: 'Minä näin Hengen laskeutuvan -
taivaasta alas niinkuin kyyhkysen, ja se jäi hänen päällensä. -
Ja minä en tuntenut häntä; mutta hän, joka lähetti minut -
vedellä kastamaan, sanoi minulle: Se, jonka päälle sinä näet -
Hengen laskeutuvan ja jäävän, hän on se, -
joka kastaa Pyhällä Hengellä. Ja minä olen sen nähnyt -
ja olen todistanut, että tämä on Jumalan Poika."
Olen monta kertaa miettinyt, kuinka Johannes Kastaja näki kyyhkysen.
Kun erään ihmisen puolesta rukoilimme, -
niin näkynä elävä kyyhkynen tuli hänen päälleen.
Siinä räpytteli siipiään. Ihmettelin, mitä tämä voi olla?
Tuo ihminen koki hyvin valtavan Pyhän Hengen kosketuksen.
Sen kyyhkysen olisi voinut vieläkin piirtää.
Nämä näyt ja ilmestykset ovat usein niin kerta kaikkiaan selviä, -
että ne eivät oikeastaan jää pois mielestä koskaan.
Siksi tämä näkymätön maailma on jotain, -
jolla Jumala haluaa jotenkin rohkaista tai...
Ei niin, että niistä aina puhutaan, koska Jumalan Sana on ainoa, -
mikä kestää. Sen varaan täytyy kaikki rakentaa.
Tapahtui myös kerran näin.
Turkuun tuli puhuja Afrikasta. Me odotimme kovasti, -
että totta kai tulee hyvä puhuja ja saamme kuunnella häntä.
Hän pisti meidät - noin 30 henkeä - rinkiin ja sanoi: -
"Sanokaa taivaan Isälle, että 'Isä, minä rakastan Sinua'."
Olipa vähän outo juttu!
Kun maanpäälliselle isälle ei tainnut tulla koskaan sanottua.
No, jotain etäisyyttä varmaan vanhempien ja isän kohdalla oli, -
mutta tämmöiset sananparret eivät olleet tuttuja.
Vaikka olin yli 20 vuotta opettanut Isä meidän -rukousta, -
että Jumala on Isä ja me olemme Jumalan lapsia, -
tuntui oudolta elävälle Jumalalle puhua: "Isä, minä rakastan sinua."
No, kuuliaisesti jokainen sanoi vuorotellen tämän.
Siinä oli useita pastoreita ja saarnaajia. Kaikki olivat uskovia.
Jokainen vuorollaan. Tämä ulkomainen puhuja sanoi: -
"Ei teistä kukaan sanonut sitä sydämestään Isälle."
Me ihmeteltiin vähän, miten hän meitä arvioi tässä.
Hän sanoi: "Sanokaa nyt uudestaan - sydämestä."
No, vielä tuli ongelmallisempi olo monen sydämeen.
Taas hän sanoi: "Ei teistä vieläkään kukaan sanonut sydämestään. -
Sanokaa kolmas kerta."
No, joistakin varmaan tuntui, että mikä leikki on menossa.
Vaimoni seisoi siinä vieressä. Hän sanoi niin kuin muutkin.
Minulle tuli vuoro. Voitko kuvitella, unohdin täysin, -
missä minä olin. Nostin käteni ja katsoin ylös: -
"Isä, rakastan Sinua."
Kuule, yhteys syntyi.
Koin: "Niin minäkin olen aina rakastanut sinua."
Kun olen tämän kertonut joskus ihan omassa autossa serkulle, -
tai rippikouluryhmässä opettaessani jotakin elävästä Isä Jumalasta, -
tuntuu, että hyväksyvän Isän läsnäolo tuolla ylhäällä on koettavissa.
Olen tuntenut joitakin ihmisiä, jotka ovat todistaneet -
tämmöisestä Isä-suhteesta.
Tiedätkö, että osa tästä omasta rauhastani on varmaan siinä, -
että maanpäällinen isä oli vähän etäinen.
Karjalan siirtolaisia, hyvin raskaan elämän kokenut.
Ei varmaan ylettynyt -
monista elämänkohtaloistaan johtuen olemaan kovin läheinen.
Tai sitten minun arvomaailmani opiskelijana oli ihan erilainen -
tämmöisen opiskelevan, yliopisto-opiskelijan.
Siinä oli erilaista se, että piti sanoa Jumalalle.
Niin usein, kun tämän olen sanonut Isälle yksin tai julkisesti, -
niin tuo yhteys on todellinen.
Voin kyllä sanoa, että joskus olen saanut sen poikki.
On pitänyt ihan ruveta tekemään parannusta.
Kun on kokenut, että vaikka sanoisin Isälle "Isä, minä rakastan", -
niin siihen on tullut jotain väliin.
Koska haluaa kokea sitä uudestaan, niin tekee mieli tehdä parannusta.
No, tämä ulkolainen ihminen...
Hänen kanssaan joitakin kertoja, parin viikon opiskelukursseja...
Sain monesti oppia tuntemaan, että hän oli uskonhenkinen ihminen, -
joka johdatti ihmisiä syvempään Jumalan tuntemiseen.
Se "Isä, minä rakastan sinua" ei siis ollut vain joku peli, -
vaan hän koki sydämessään, että tuo yhteys voi syntyä jollekin, -
joka yrittää lähestyä Isää.
Tekstitys: Tuula-Riitta Virrankare