Pastori Oiva Salli on v. 2008 eläkkeelle jäänyt turkulainen pappi.
Oiva on ollut uskossa Jeesukseen jo yli 40 vuotta.
Hän on myös siitä erikoinen, että Pyhän Hengen armolahjat -
toimivat väkevästi hänen palvelutyössään.
Oiva toteaakin, että ihmeiden aika ei suinkaan ole ohi.
Ne toimivat tänäkin päivänä kuten apostolien aikana, -
mutta painottaa sitä, että kaikki tässä mainitut ihmeet -
on Jeesus itse tehnyt Pyhän Hengen voimassa.
Suuressa armossa Oiva on saanut lahjan nähdä -
ja kokea näitä suuria ihmeitä vuodesta -77 tähän päivään asti.
Oiva Salli tietää, että Jeesus kutsuu yhä opetuslapsia seuraamaan.
Kun opetuslapset aikoinaan liittyivät Jeesukseen, -
he saivat kuulla Mestarin kutsun. Aivan samoin tänäänkin Hän kutsuu.
Kun otamme Jeesuksen sydämeemme, -
mekin voimme kuulla Hänen äänensä.
Jeesus sanookin Markuksen evankeliumissa: "Aika on täyttynyt, -
ja Jumalan valtakunta on tullut lähelle; -
tehkää parannus ja uskokaa evankeliumi."
Ne Jumalan suunnitelmat syntiinlankeemuksen jälkeen -
alkoivat toteutua eli aika täyttyi.
Jeesus toi Jumalan todellisuuden -
ns. Jumalan valtakuntana läsnä olevaksi.
Sitten Hän kehotti, että ihmiset kääntyisivät -
synneistänsä anteeksiantamukseen eli tunnustaisivat syntinsä.
Hän sanoo: "Tehkää parannus."
Tunnustaa ja hyljätä syntielämä ja uskoa evankeliumi.
"Uskokaa evankeliumi." Eli ottakaa vastaan se anteeksiantamus -
ja yhteys Jumalaan, joka syntiinlankeemuksessa särkyi.
Oli erikoista, ettei Hän tähän jättänyt sitä todellisuutta, -
pelkkään julistamiseen, vaan Hän kutsui seuraajia suoraan nimeltä.
Eli tavallisia ihmisiä; neljä kalastajaa ensin.
Siinä tapahtuu heti seuraavassa jakeessa...
Äskeinen oli Mark. 1:15.
Jae 16-17: "Ja kulkiessaan Galilean järven rantaa hän näki Simonin -
ja Andreaan, Simonin veljen, heittävän verkkoa järveen; -
sillä he olivat kalastajia. Ja Jeesus sanoi heille: 'Seuratkaa minua,
niin minä teen teistä ihmisten kalastajia.'"
Oli hyvin erikoista, miten kalastaja voi tulla -
tämmöiseksi ihmiseksi, joka tekee jotakin Jumalan tekoja -
eli alkaa saavuttaa ihmisiä sisälle tähän Jumalan valtakuntaan.
Sama on sanottu hyvin lyhyesti Johanneksen evankeliumissa, -
mutta se avautui vasta muutama vuosi sitten.
Kerkesin olla 33 vuotta luterilaisena pappina, -
suuren osan kirkkoherrana pienemmissä seurakunnissa, -
mutta vastuunalaisissa tehtävissä.
Niin, avautui eläkkeellä vasta. Kiitos, Jumalalle, että avautui.
Nimittäin, täällä Jeesus sanoo -
raamatunpaikassa Joh. 10:9-10: -
"Minä olen ovi; jos joku minun kauttani menee sisälle, -
niin hän pelastuu, ja hän on käyvä sisälle -
ja käyvä ulos ja löytävä laitumen.
Varas ei tule muuta kuin varasta- maan ja tappamaan ja tuhoamaan.
Minä olen tullut, että heillä olisi elämä ja olisi yltäkylläisyys."
Tämä rupesi kiinnostamaan. Jeesus sanoi, että tullaan sisälle.
Mitäs varten mennään vielä sisälle uudestaan?
On epäjohdonmukaista. Tässä täytyy olla jokin Jumalan salaisuus.
Kertaan kohdan vielä. Ihmettelet sinäkin, joka seuraat tätä.
"Minä olen ovi; jos joku minun kauttani menee sisälle, -
niin hän pelastuu, [eli nyt oli menty sisälle] -
ja hän on käyvä sisälle..." [Mitäs varten uudestaan?]
Niin Jumala antoi ajatuksiin, että opetuslapset näkivät heti -
yliluonnollisen Jeesuksen toiminnan.
Se Sana muokkasi heidän omaa sisintäänsä.
He tajusivat, että tuossa Sanassa on voima.
He seurasivat Jeesusta varmaan osittain sen Sanan tähden, -
koska se loi uutta heidän sisimmässään.
Mutta samalla Jeesus käski riivaajaa ja se lähti.
Hän nimitti niitä riivaajia, ja ne lähtivät pois.
Hänellä oli auktoriteetti pahan valtaa vastaan.
No, entä sitten, kun Hän kosketti sairasta tai sanoi sairaalle: -
"Tule terveeksi." Ihme tapahtui. Jatkuvia ihmeitä!
Pääsivät sisälle yliluonnollista näkemään ja kokemaan.
Sitten Jeesus lähetti heidät ulos, tekemään samoja tekoja.
Täällä on 10. luvussa Matteuksen evankeliumissa...
On aika erikoista, että eivät he varmaan kovin kauaa kerinneet -
Jeesuksen kanssa katsella niitä tekoja, -
kun Jeesus valtuutti heidät tekemään samoja tekoja.
Tämä on hyvin erikoista, kun Jeesus sitten lähetti...
Jos otetaankin tuolta Luukkaan evankeliumin 9. luvusta.
Siinä tämä asia lähtee liikkeelle...
"Niin hän kutsui kokoon ne kaksitoista ja antoi heille voiman -
ja vallan kaikkia riivaajia vastaan ja voiman parantaa tauteja.
Ja hän lähetti heidät julistamaan Jumalan valtakuntaa -
ja parantamaan sairaita."
Tavalliset kalastajat. Kalastamaan ihmisiä.
Mitähän tämä Jeesuksen Sana voisi tahtoa sanoa?
Käydä sisälle? Että hänen seuraajansa, jotka tulevat sisälle -
Jeesuksen yhteyteen, pelastuvat -
ja käyvät sisälle sitten siihen yliluonnolliseen.
Kokemaan, näkemään, tekemään samoja tekoja.
Ja käydä ulos? Eli tavallisen kokoontumisen ulkopuolella -
uskosta osattomien keskuudessa.
Voi hyvä ystävä, kun kirkko on tainnut jäädä -
ja uskovat vähän sinne keskenään iloitsemaan Jumalan teoista, -
mutta eivät menekään ulos.
Nimittäin tämä jatkuu. Käydä sisälle siihen yliluonnolliseen -
ja käydä ulos ja löytävä laitumen.
Opetuslapset lähtivät ja...
Täällä on Luukkaan evankeliumissa 10. luvussa...
Aina ihmettelen sitä, kun täällä...
"Sen jälkeen Herra valitsi seitsemänkymmentä muuta -
ja lähetti heidät kaksittain edellänsä jokaiseen kaupunkiin -
ja paikkaan, jonne hän itse aikoi mennä."
Ja sitten he palasivat.
Samassa luvussa Luuk. 10:17: -
"Niin ne seitsemänkymmentä palasivat iloiten ja sanoivat: -
'Herra, riivaajatkin ovat meille alamaiset sinun nimesi tähden'.
Silloin hän sanoi heille: -
'Minä näin saatanan lankeavan taivaasta niinkuin salaman.
Katso, minä olen antanut teille vallan tallata käärmeitä ja -
skorpioneja ja kaikkea vihollisen voimaa, -
eikä mikään ole teitä vahingoittava.
Älkää kuitenkaan siitä iloitko, että henget ovat teille alamaiset,-
vaan iloitkaa siitä, että teidän nimenne ovat kirjoitettuina taivaissa.'"
Tämä ihmeitten tekeminen ei siis ollut pääasia yhtään, -
vaan Jeesuksen nimen auktoriteetti.
Jeesuksen valtuutus tehdä samoja tekoja. Sieltähän se lähtee.
Eli Jeesus tekee Pyhän Hengen kautta näitä samoja tekoja.
Ihminen on välikappale.
Eikä ihmistä voi nostaa ihmeidentekijäksi.
Jeesuksen nimen auktoriteetti tuottaa Jeesuksen teon eikä ihminen.
Jumalan suuria ihmeitä Oiva Sallin kohdalla on ollut se, -
että Pyhä Henki on lähettänyt hänet 30 eri maahan -
viemään rukousta ja evankeliumia.
Kohteisiin ei ole ollut ennakkosuunnitelmaa.
Vain selkeä Herran kehotus.
Toiminta on avautunut hetki hetkeltä ja päivä päivältä -
rukousten ja johdatuksen kautta.
Vuodesta -90 näitä matkoja on ollut Venäjälle, Ruotsiin, Angolaan, -
Etiopiaan, Kuubaan, Espanjaan, ja kaikkein pisin matka 2 kk -
vuonna 2008 Eurooppaan.
Sillä matkalla Jumala johdatti 7 maahan, yhteensä 22 kohteeseen.
Kun yhdessä paikassa aika tuli täyteen, -
Oiva sai vahvan johdatuksen kuule- malla seuraavan kaupungin nimen.
Kullakin paikkakunnalla tuli ymmärrys, miksi Herra lähetti tänne.
Ja outojen paikkojen ja ihmisten löytyminen oli ennalta suunniteltu.
Meksikossa eräs pastori sanoi: "Tässä pojassa (2 v) on astma. -
Voisitko rukoilla, että hän paranisi?"
Samalla hän sanoi, että hänellä ja hänen isälläänkin on astma.
Hänellä oli hätä tästä pikkupojasta, -
koska astmasairaasta voi tuntua, että hän tukehtuu.
Isän sydäntä oli murtanut katsella pienen pojan kärsimystä -
ja hän toivoo tässä jotain Jumalan toimintaa.
Minä ajattelin: "Aivan liian vaikeaa. Ei tapahdu mitään."
Tämä on tämä meidän epäusko.
Kuitenkin olin kuuliainen ja ajattelin: "No, minä yritän."
Ja, kuule, minä sanoin: "Jeesus." Aloitin rukousta.
Poika yskäisi - ja astma lähti.
Voi, hyvät ihmiset! Oli ihmeellistä, -
kun siellä viettämiemme viikkojen aikana ilmeni, -
että tämä poika vapautui astmasta Jeesuksen nimen tähden.
7 vuotta myöhemmin samainen isä ja poika kävivät Suomessa.
Kysyin: "Miten poika on jaksanut?" - "Se astma lähti silloin."
No, Jumala on kuljettanut ihmeellisiä teitä.
Hän joskus kertoi niitä asioita etukäteen, että jotakin tapahtuu.
Muistan, kun Kyyjärvellä tapahtui tämmöinen asia.
Ikään kuin profeetallinen ilmoitus tuli ajatusmaailmaani, -
että tulee tapahtumaan asioita, joista jälkipolvet puhuvat.
Ajattelin, että tuleeko aika, jolloin kuolleita herätetään -
tai sokeat saavat näkönsä.
Oli jo kiusauksia vähän ruveta toteuttamaan jotain tällaista.
Oli joitakin - ihmisen mielestä - kesken ikänsä kuolleita -
tai jotenkin sokeita, joita sitten kohtasin.
Mutta ei se niin käynyt kuin ihminen ajattelee.
Olikin pienet kotiseurat siinä ihan lähellä kirkonkylää.
Nämä ihmiset ovat jo ajasta siirtyneet, mutta jälkipolvi tietää.
Oli ihmeellistä, kun pienissä kotiseuroissa -
tuleekin naapurin hyvin tunnettu, -
viinaan ja vaikeaan elämäntyyliin joutunut mies.
Hän sanoo: "Onko papilla aikaa?"
Sanoin: "Kuule, sitä varten pappi on."
"No, mennäänkö tuonne toiseen huoneeseen?"
Tämä suurissa elämän vaikeuksissa elänyt ihminen -
tekee parannuksen.
Hän kertoo papille, mitä elämä on tuonut tullessaan, syntielämää -
ja pyytää Jumalalta niitä anteeksi.
Pappi julistaa synninpäästön Jee- suksen nimessä ja sovintoveressä.
"Jeesus tuli elämääsi, kun pyysit. Niin on oikeus julistaa sinulle -
synninpäästö, kun olet syntejä pyytänyt anteeksi."
Se oli ihmeellistä. Hän Saarijärven miestenpäivillä todisti, -
kertoi näitä asioita.
Se ei jäänyt siihen, vaikka se oli suurin asia hänen elämässään.
Alkoholin ja monien muiden vaivojen alla ollut ihminen vapautui täysin.
Synnin sovitus tapahtui.
Hän sanoi siinä samalla: "Rukoilisitko? Vaimon jalka on kipeä."
En ollut oikein tottunut ihmisten puolesta rukoilemaan, -
ja tuo pieni rukous oli kyllä hyvin vaatimaton.
Oli hyvä, että hän ei kertonut, kuinka sairas vaimo oli.
Kävi ilmi, että lääkäri oli 2 kertaa määrännyt hänet leikkaukseen.
Hän oli peruuttanut. Kyseessä oli suuri lonkkavika.
Ihme tapahtui: hän parani.
Lähti marjametsään tyttäriensä kanssa.
Tyttäret sanoivat: "Et sinä äiti mitään siellä voi tehdä."
Normaalisti hän niitä marjoja poimi niin kuin tytötkin.
Seuraavalla viikolla oli iltatilaisuus kirkossa.
Tämä pariskunta tulee sinne säteilevä ja onnellinen hymy kasvoilla.
Hyvänen aika, ei ole näkynyt tätä pariskuntaa kirkossa...
Jotain on tapahtunut. Pappi näki sen heti.
Isännän eleillä ja mielellä tulee tämä mies ja sanoo: -
"Minulla on sama Jumala kuin vaimolla. -
Nyt rukoillaan minun selkäni puolesta."
Siellä Saarijärven miestenpäivillä hän kertoi sen, -
että 5 kertaa tämän maanviljelijän selkä oli leikattu.
Suopeltoa oli tehty - ei niin koneilla - vaan hevos- ja miesvoimin.
Selkä oli mennyt pilalle.
En kerinnyt kuin koskettaa häntä, niin Jumalan voima meni läpi.
Hänen käsiensä puolesta rukoilin. Ne olivat työn kovettamat näin.
Lihakset olivat kuin pienellä lapsella.
Kun tästä kosketin, niin luut tuntuivat.
Niitten lihasten läpi eivät normaalisti luut tunnu.
Ne kädet suoristuivat! "Mitä minulle tapahtuu?" mies ihmetteli.
Se Jumalan voima teki uutta miestä.
Hän todisti siellä miestenpäivillä, että kipulääkkeitä hän on -
20 vuotta yötä päivää syönyt. Sen rukouksen jälkeen ei kertaakaan.
Kuule ystävä, siinä suvussa tuli useampia sukupolvia uskoon.
Paranemisihmeitä samassa suvussa tapahtui useille.
He vain mainitsivat vaivan, eikä pitkää rukousta tarvittu.
Herra teki ihmeen. Monenlaisia - sen enempää niistä kertomatta.
Eräässä toisessa kodissa suvun päämies sairasti myös -
hyvin vaikeaa selkävaivaa. Oli sairaalassa monta kertaa.
Minä sitten kerroin toisesta pienemmästä parantumisesta.
Parantumisethan ovat aina isoja, mutta minusta se oli pienempi.
Eräs metsätyömies oli myös rouhinut selkäänsä.
Hän makaili kotiseuroissa sängyssä ja kuunteli sieltä.
Tuntui silloin, että isännänkin puolesta pitäisi vähän rukoilla.
Esirukous sairaitten puolesta, sielunhoito ei ollut silloin vielä -
kirkossa niin yleisesti tapana.
Se oli silloin vuosina 1978-79 -
ja 1980-luvun alkua.
Oli aika erikoista siinä tilanteessa, kun kerroin tästä.
Tämä toisissa seuroissa ollut mies, joka sängystä kuunteli, -
oli rukouksen jälkeen mennyt seuraavana päivänä metsään.
Hän oli pieniä propsipuita nostellut. Selkä tuntui vähän paremmalta.
Hän nosteli vähän isompia puita, ja selkä tuntui paremmalta.
Hän nosteli niitä isojakin, eikä sattunut enää ollenkaan.
Tämmöinen rukousyritys oli parantanut hänet.
Kerroin tästä, niin emäntä sanoi: "No niin, isä!"
Kesken papin puheen tuntui vähän oudolta, -
että mitähän emäntä nyt niin reippaasti sanoo sinne väliin..?
Sitten seurat olivat jo ohitse.
Joskus oli tapana, että isäntäväki antoi vähän vielä kahvia papille -
ennen papin poislähtöä. Naapurin pariskuntakin jäi siihen.
Ihmettelin siinä kahvipöydässä - meitä oli vain 5 henkeä: -
"Mitäs emäntä mahtoi tarkoittaa sanoessaan: 'No niin, isä!' -
Onko jotain vaivoja isällä?" - "No, viimeksi kun kahvia joi -
ja nosti kuppia, niin kaatui penkiltä taakse ja taas sairaalaan.
Sanoin, että siinä olisi rukouksen paikka varmaan. "Ei rukoilla!"
Uskon, että suomalainen mies ja suomalainen yleensä yllättäen -
tuommoisessa tilanteessa luonnostaan aristaa tilannetta -
naapureitten takia ja muutenkin. Ei ole tottunut.
Varmaan itsekin olisin oudossa tilanteessa vastannut samoin.
Minä en kuitenkaan päässyt tästä tilanteesta eroon.
Kahvia juotiin siinä kupillinen, jos toinenkin vielä, ja sanoin: -
"Kuulkaa isäntä, käykää tuolille pöydän päähän, niin rukoillaan."
Hän sanoi kyllä niin painavasti: "No, ei muuten rukoilla!"
Ihan tarkkaan en sanoja muista, mutta kielto oli niin selvä.
En vain päässyt siitä irti.
Ennen kotiinlähtöä sanoin: "Kuulkaa isäntä, -
menen nyt olohuoneen puolelle. Jos haluatte rukouksen tapahtuvan, -
niin voitte tulla perästä. Ja sitten minä lähden.
Lähdin olohuoneeseen päin, ja isäntä tulee perässä.
Siinä rukoilimme. Heti Jumalan voima meni lävitse.
Ei se ollut pitkä rukous.
Samalla hän halusi antaa elämänsä Jeesukselle.
Hän menee keittiöön ja sanoo: -
"No niin, menkääs nyt vaan kaikki rukoukseen."
Ja ne tulivat ja pelastuivat.
Se ei ollut taaskaan ihmisen teko. Miksi?
Minä en voinut päästä siitä irti. Jumalan Henki pisti minut vaan -
itsepintaisesti kysymään, etteikö vaan voitaisi rukoilla.
Ja Jumala kuuli rukouksen. Hän tahtoi pelastaa nämä ihmiset, -
koska noin 5 viikon päästä tämä naapurin mies linja-autossa kuoli.
Isot hautajaiset.
Mutta uskoni mukaan hän oli uudestisyntynyt -
ja hänellä oli mahdollisuus päästä siihen elämään, -
joka kuuluisi kaikille, iankaikkiseen elämään.
Se, miten Jumala voi toimia eri tilanteissa, -
niin niitä ihmeitä yli 30 vuoden ja nyt jo melkein 40 vuoden aikana, -
mutta juuri näinä papin virkavuosina...
Kyllä ihmettelin kerran, kun oli ihmisiä paikan päällä, -
niin Jumala oli antanut tiedon sanan 'armolahja'.
Siinä rukoilin tilaisuuden puolesta.
Oli 7 eri tämmöistä... että tämmöisiä ihmisiä tulee, -
joilla on (kirjoitin ylös) tämmöinen ja tämmöinen vaiva.
Sitten sanon sen vaivan, ja ihmiset tulevat esirukoukseen.
Ja monet heistä sitten paranivat myös.
No, siinä viimeisenä oli, että joku tulee tilaisuuteen -
ja vetää jalkaa perässään. Se on polvesta suora, -
eikä pysty kunnolla kävelemään vaan tulee ontuen.
No, tämä on sitä lapsellisuutta: tutkin jokaista sisälle tulevaa.
Ei tullut ketään, joka olisi vetänyt jalkaansa perässään.
Kaikki ne muut toteutuivat. Kaikki muut tulivat yksitellen -
pyydettäessä esirukoukseen.
No, oli yleensä tapana, että jäätiin kahville tilaisuuden jälkeen.
Se oli seurakuntakodilla Muurlassa.
Etelä-Suomessa olin pappina, Salon lähellä pieni paikkakunta.
Kesken meidän kahvitilaisuuden tuleekin -
naapuripaikkakunnan taksikuski vaimoineen.
Hän selittelee siinä ovella, että vaimon äiti pantiin arkkuun.
Sitten heillä ei oikein sinne kotiin niinkään ollut menoa.
Ajattelivat, että jos täällä on vielä jotain menossa, -
niin tulivat tämän kautta.
Ja tämä mies veti jalkaa perässään.
Näytin hänelle sitä paperilappua.
"Kuule, Herra puhui etukäteen, että tänne tulee mies, joka ontuu."
"Voitaisko me rukoilla?" Tämä mies oli uskova ihminen.
Hänellä oli kotiseuroja kotona monesti.
Olin käynyt heilläkin monesti esirukousta ja puheita pitämässä.
"Totta maar, rukoillaan!" Jumala paransi hänet.
Näitä todistuksia, kuule ystävä, niin ihmettelen sitä, -
että Pyhä Henki puolustaa ihmistä ja haluaa ihmisille uutta elämää.
Pelastusta ennen kaikkea, syntien anteeksiantamusta ja myös sitä, -
että moni vaivattu paranee, niin kuin Jeesuksen aikana -
kävi niin monta kertaa, että Jeesus paransi kaikki.
Paitsi Nasaretissa Hän kosketti joitakin, -
mutta epäuskon tähden vain muuta- mia siellä Hän kykeni parantamaan.
Oiva Sallin on parantumisissa yllättänyt se, -
että sairaus on parantunut ilman pitkiä rukouksia -
toteamalla vain: "Sinä tulet terveeksi."
Huittisissa Oiva sai kokea tällaisen ihmeen, -
kun hänen ohitseen käveli nainen, jolle Oiva vain totesi: -
"Sinun kaikki sairautesi Jumala parantaa."
Parin päivän päästä glaukooma- silmäsairaus parani täysin.
Tuo sairaus oli juuri silloin vaikeassa vaiheessa.
Lisäksi vaiva oli perinnöllinen.
Jumala paransi myös erään toisen naisen täysin liikkumattoman käden.
Oiva sai sisimpäänsä sanat: "Mene hänen eteensä ja sano: -
'Nosta kätesi Jeesuksen nimessä.'"
Oiva ei ehtinyt sen enempää sanomaansa miettiä, -
kun nainen nosti kätensä täysin terveenä.
Oiva Salli tietää myös sen, että kaikki sairaudet eivät parane.
Näin kävi myös Oivan vaimon, Marja-Leenan, kohdalla, -
joka kuoli syöpään v. 2008 yli 40-vuotisen avioliiton jälkeen.
Eivät toki kaikki parane.
Minunkin vaimoni kuoli syöpään toistakymmentä vuotta sitten.
Kyllä rukoiltiin monta kertaa, ja hän koki: -
"Helpottaa, helpottaa, ei ole niin kipeä nyt."
Mutta siinä, kun katselin hänen viimeisiä henkäisyjään, -
niin se oli Jumalan aika hänen siirtyä täältä ajasta.
En sitä kyllä heti ymmärtänyt ollenkaan.
Se tilanne, kun tulin ruumisarkku- kaupasta kotiin, -
ja hän on siinä kuolleena omalla sängyllään vielä...
Kotona pantiin sitten arkkuun.
Siinä jouduin tilanteeseen, että huusin siinä ovella: -
"Ei tämä voi olla totta!"
Se, että meidän aikamme tulee täältä lähteä...
Jonkun sairauden kautta useimmiten täältä lähdetään.
Noin 300, ehkä ylikin, näitä tuttuja ja oudompia, -
olen saanut palvella hautaustoimituksissa.
Kulkea osittain heidän ja surevien rinnalla, -
mutta tuo suuri mahdollisuus kokea, että Jumala on kaikessa mukana.
Leskenä olen huomannut sen, että Jumala asettaa jotenkin -
uuteen, ihmeelliseen -
niin kuin aateluuteen ihmisen, kun hän on surussa - leskenä.
Siellä on monta kohtaa leskistä, että Jumala on leskien turva, -
orpojen isä, murheellisten lohduttaja.
Niitten parin vuoden murheajan tähden voin sanoa, -
että Jumala on lohduttanut ja antanut sitä itsenäisyyttä, -
jonka leski tarvitsee suoriutuakseen elämässä.
Mieslesket varsinkin ovat monta kertaa aika lailla avuttomia -
huolehtimaan siitä, mitä vaimo on huolehtinut.
Mutta palaan näihin ihmeisiin sikäli, -
että siinä Muurlan srk:ssa tapahtui vielä semmoinen, -
jota ajattelen, että voiko tapahtua vieläkin?
Nimittäin, sinne tuli pari sisarusta.
Toinen oli ikään kuin puhemiehenä toiselle, joka oli hyvin sairas.
Hän kertoi: "Viime vuonna rukoilit hartiani puolesta ja se parani."
Eli selvennän nyt tässä, että Jeesus paransi tämän ihmisen.
Hartia tuli kuntoon.
"Mutta sisaren hartia on paljon pahempi."
Siihen oli kasvanut semmoinen kuhmu tuohon.
Kymmenen senttiä hän sai liikutettua sitä kättä.
Ajattelin, että esirukouksessa tässä nyt siunaan häntä vähän, -
ettei siinä mitään tapahdu. Tämä oli minun ajatus.
Katselin jo seuraavaa ja olin ottamassa seuraavaa kohti askeleen, -
kun siinä odotti jo toinen rukousta.
Kuulin Jeesuksen sanat: "Mene hänen eteensä ja sano: -
'Nosta kätesi Jeesuksen nimessä'."
Minä en ollenkaan kerinnyt ajatella. Minä tein sen.
Tämä nainen nostaa kätensä ja parkaisee itkemään ja nostaa sitä.
Minä sanoin: "Mitä sulle tapahtui?"
"Jeesus paransi minun käteni!" Ja se oli totta.
Jeesuksen nimessä käskin.
Ajattelen monta kertaa sitä, että missä meidän usko on?
Jumala voi vaikuttaa uskomiseen yliluonnollisella tavalla.
Kuule ystävä, eräs tällainen tapahtui myös.
Olin tilaisuuteen menossa ja vierailin sitä ennen yhdessä kodissa.
Puraisin niin, että hammas halkesi. Ihan juurta myöten halki.
Ja voitko kuvitella? Siinä oli ystäviä ympärillä -
ja kaikki innokkaasti rukoilivat.
Illalla on seurat ja minulla on koko tämä puoli päätä niin arka, -
että kun pikkusen liikautan suuta, niin valtava kipu tällä puolella.
He rukoilivat aikansa ja alkoivat rukoilla muuta, -
kun ei mitään tapahtunut.
Jumala tuli niin avuksi, että Hän näytti kirkkauden uoman ylöspäin.
Hän sanoi: "Tartutko?" Se lapsenomaisuus jotenkin tarttui.
Hän vaikutti minussa uskon. Sanoin: "Tartun!"
Ja kipu oli poissa.
Mentiin illalla seuroihin. Puhuin ja liikuttelin suuta. Ei kipua.
Seuraavana aamuna hammaslääkäri otti ne hampaan palat pois.
Täysin ilman kipua vielä sekin. Ei tarvinnut puuduttaa.
En ymmärrä - vieläkään.
Papin työssään on Oiva saanut iloita -
Jeesuksen todellisista teoista ihmisten elämässä.
Pyhän Hengen armolahjat toimivat niin, -
että sielunhoito on osittain profeetallista.
Kielillä puhumisen selitys toi usein rukouksen yhteydessä -
profeetallista rohkaisua ja neuvoa monille heidän asioissaan.
Monet sairaat ovat kokeneet parantumisen.
Tärkeintä on kuitenkin se, että ihminen saa solmia -
elävän yhteyden Jeesukseen silloin, kun Jumala häntä kutsuu.
Se ensimmäinen papintehtävissä Vartiokylän srk:ssa.
Tämä evankelista, joka opetti minulle Pyhän Hengen toiminnasta -
enemmän kuin suurin osa niistä, -
jotka ovat koskaan nähneet Pyhän Hengen toimintaa.
Hän oli sisar Peril Vikramaratne Ceylonin saarelta.
Suotta puhua henkilöistä. Jumalahan se on, joka vaikuttaa, -
mutta hän oli antautunut palvelemaan Herraa Jeesusta -
koko sydämisesti.
Hän vietti mm. yhden päivän aina Jeesuksen kanssa -
eli tietyllä lailla kunnioitti sitä pyhäpäivää.
Silloin olin Vartiokylän srk:n vt. kappalainen.
Siellä Puotilan kappelissa oli tilaisuus, jossa tämä ystävä palveli.
Minulle oli puutarhurin ammatista ja opiskeluajalta jäänyt -
mahakatarri, että oli aina pakko herätä 2 t liian aikaisin aamulla.
Piti kävellä ja panna suuhunsa jotakin, että mahakipu asettuisi.
Ja siinä sitten hän sanoi: "Nämä sairaat... -
Jos te sairaat ystävät tulette tänne etupenkkiin, -
ja teidän puolestanne rukoillaan, Jumala parantaa."
Minusta se oli ihan outoa ja uutta. Eihän tämmöistä...
Se oli vuosi 1975.
Sieltä lähtien nämä asiat ovat eläneet minulle jotenkin.
Pari vuotta myöhemmin Herra täytti Pyhällä Hengellä, -
ja ne tulivat todellisemmaksi vielä.
Niin ystävä, siinä hetkessä hän kutsui myös ne, jotka halusivat -
Jeesuksen ottaa elämäänsä - toiselle puolelle etupenkkiä.
Ja niitä tuli - tämmöisiä normaaleja aktiivisia seurakuntalaisia.
Hei eivät olleet vielä ilmeisesti Jeesuksen omia.
Ihmettelin, että tilaisuus on vähän erilainen.
En ollut koskaan nähnyt tai kokenut mitään sellaista.
No, se oli Jumalan koulutusta. Ja siinä sitten hän...
Vähän ajattelin vielä, kun se mahakatarri oli ollut vuosia, -
että mitä seurakuntalaiset ajattelevat, jos pappi menee tuohon, -
ja sen puolesta ruvetaan rukoilemaan. Onko se noin kauhean sairas?
Tämmöinen epävarmuus minulla, mutta menin.
Vähän riskeerasin ja ajattelin, että sanokoot mitä sanovat.
Hänellä oli tiedonsanan lahja. Hän vain käveli ohi: -
"Jeesuksen nimessä sinä olet jo terve."
Kyllä minä moitin mielessäni sitä ihmistä.
Ei edes heiluttanut kättänsä minun päälläni tai rukoillut tai mitään.
Minä olin pettynyt.
Samassa tilaisuudessa vähän vaille 5-vuotias tyttäreni tuli uskoon.
Hyvin erikoinen toiminta hänen kohdallaan.
Hän sai ihmisiä niin mukaansa.
Vielä hänestä kerron sen, että 14-vuotiaita poikia oli 20.
Hän kertoi sellaisen tilanteen, että hän oli Ceylonilla -
16-vuotiaana ateistiklubin vetäjä. Siis täysin Jumalan kieltäjänä.
Ja siellä hän sitten kohtasi Jumalan.
Hän näki lähetystyöntekijän kasvot ja ajatteli: -
"Tuo elämä minun pitää saada." Jos hän olisi nähnyt Raamatun -
tämän kädessä, hän olisi ruvennut pilkkaamaan.
Mutta ne kasvot! Ja Jumala johdatti hänet pelastukseen 16-vuotiaana.
Hän kertoi näille 20:lle 14-vuotiaalle pojalle tämän, -
ja sanoi, että nyt rukoillaan siten, -
että jokainen laittaa päänsä kumaraan ja silmät kiinni.
Sitten kun hän kysyy, kuinka moni tahtoo Jeesuksen -
elämänsä Herraksi, saa ruveta seuramaan samaa Jeesusta kuin hän.
"Voitko nostaa Jeesukselle kätesi?"
No, minä en sulkenutkaan silmiäni, kun ajattelin, että pitää katsoa, -
mitä tämä evankelista tuon kertomuksensa kautta saa aikaan.
Kaikki pojat nostivat kätensä.
Se Pyhän Hengen voitelu ja todistusvoima, mikä hänellä oli -
ja nuo sairaitten parantumiset. Se oli jotain niin lähtemätöntä.
Tajusin, että kirkolta puuttuu tämä ja minulta puuttuu tämä.
Kun kahtena aamuna tuntui, ettei maha ole kipeä, -
niin en vielä uskonut. Mutta kolmantena aamuna kiitin Herraa.
Minä olin parantunut.
Jumala ilmoitti palvelijalleen tiedonsanan kautta, -
että Jumala oli jo parantanut tämän.
Näissä ihmeissä ei ole loppupäätä lainkaan.
Jossain tilaisuudessa voi tulla 30 tiedonsanaa, ja osa paranee -
tai osalle avautuu aivan toinen elämä.
Muistan erään tiedonsanan. Tulin sanoneeksi vaan, -
että onko jollakin ongelmaa homejuuston kanssa?
Kyllä pikkusen arvelin, että voiko tämmöistä pappi puhua.
Kuitenkin sanoin, kun usein tiedon- sanat ovat niin tarkkaan osuneet.
Nurkassa nostaa mies kätensä ja sanoo: -
"Se on ainoa, jolle olen allerginen."
Mutta se olikin ovi ihan toiseen maailmaan.
Se ihminen otti Jeesuksen vastaan sinä päivänä.
Tarvittiin tiedonsana ja homejuusto, -
ja Jumala aloitti hänessä uuden elämän.
Ystävä, tämä olisi mahdollista seurakunnissa.
Siellä, missä Jumalan Sanaa julistetaan ja uskotaan, -
että se on totta, kaikki tämä olisi mahdollista.
Nyt on vaan aika avautua Pyhän Hengen teoille, pyytää -
niin kuin Paavali sanoo ihmeellisesti kirjeessä korinttilaisille.
Siellä on näitä ihmeellisiä armoituksia, armolahjoja, -
joita Pyhä Henki vaikuttaa. Ne eivät ole, ystävä, -
semmoisia arvomerkkejä, että on näin monta Jumalan lahjaa.
Ei, vaan ne ovat palvelutehtäviä.
Et sinä voi tietää, mitä toisessa ihmisessä on.
Jotkut ovat niin vastahakoisia armolahjoille.
Muistan erässä tilanteessa oli eräs, joka soitteli soittopeliä.
Oli jo ennalta sanonut, että nämä asiat eivät ole oikein oikeita.
Sain tiedonsanan, että jollakin on hyvin raskaat hartiat -
ja vaikeaa niitten kanssa.
Se oli juuri hän, josta tiedonsana tuli.
Sen jälkeen hän ei ollut yhtään enää näitä vastaan.
Hän sai avun niihin hartioihinsa.
Se miten Jumala on viime aikoina palvellut armolahjoja lisätessään -
niin se on sellainen asia, joka täällä 1. Kor. 12. luvussa -
on aika selvästi sanottu. Mutta kun moni sanoo, -
että joo, se on niitä Paavalin ja Korinton ja näitä...
Ajattelepa, mitä Jeesus itse sanoo Markuksen evankeliumin lopussa.
Hän puhuu jotakin uskovan merkistä.
Hän puhuu näin: "Menkää kaikkeen maailmaan -
ja saarnatkaa evankeliumia kaikille luoduille."
Siis seurakunnan ulkopuolellekin? Okei.
"Joka uskoo ja kastetaan, se pelastuu; mutta joka ei usko, -
se tuomitaan kadotukseen. Ja nämä merkit seuraavat niitä, -
jotka uskovat: minun nimessäni he ajavat ulos riivaajia, -
puhuvat uusilla kielillä, nostavat käsin käärmeitä, ja jos he juovat -
jotakin kuolettavaa, ei se heitä vahingoita; he panevat kätensä -
sairasten päälle, ja ne tulevat terveiksi."
Niin kuin voisit ajatella, tuo muutama pieni esimerkki siitä.
Ehdin oikeastaan vain koskettaa, ja Jumala tahtoi heidät parantaa.
En se ollut minä.
"He panevat kätensä sairasten päälle, ja ne tulevat terveiksi."
Ei se ollut edes uskoni, vaan HÄN halusi auttaa näitä ihmisiä.
Ja se kehotus, että pyrkikää osallisiksi parhaista lahjoista.
Kuule ystävä, olemme lopunajassa ja uskon näin, -
että Jumala vuodattaa Henkensä kaiken lihan päälle.
Ihan niin kuin helluntaina Pietari puhui Joelin kirjan mukaan.
Me, jotka palvelemme evankeliumityössä saarnaajina, -
pastoreina, diakoneina, lapsityöntekijöinä, -
tai minä tahansa hengellisessä työssä - tai sitten olemme uskossa.
Niin Jeesus kutsui meidät seuraamaan Häntä -
ja tekemään maallikkopastoreina...
Aina puhutaan, että Jumala nostaa maallikot.
Uskon, että useimpien herätys- liikkeiden alkuunpanijoina -
ovatkin maallikot. Jumala on alkanut käyttää heitä.
Ja eihän ne hengelliset työntekijät ehdi olemaan kaikessa mukana, -
niin tarvitaan kaikkia uskovia.
"Ja nämä merkit seuraavat niitä, jotka uskovat."
Ja se lisääntyy. Pyhän Hengen täyteys ja nämä lahjat.
Ne on Jumala tarkoittanut seuraajilleen.
Ei Jumala jätä valtakuntansa työtä kesken, vaan uskon, -
että Hänellä on suunnitelma, joka ei aina näy.
Pikemminkin näkyy se kielteisyys ja maailman henki, -
koska vihollisella on vähän aikaa ennen Kristuksen tulemista.
Pimeys pimenee ja kirkkaus lisääntyy.
Jumalan valtakunta menee koko ajan eteenpäin täällä Suomessa.
Menee kyllä kaikissa muissakin maissa.
Sen on saanut nähdä niin luke- mattomissa paikoissa ulkomailla.
Siellä ovat toisaalta ihmiset pyytäneet -
ja Jumalakin on kutsunut. Ihan selkeästi sanonut, -
mihin maahan pitää mennä. Tällä tavoin uskon, -
että Jumalan valtakunta on, että Hän lähettää lähelle ja kauas -
niitä, jotka kuulevat sen kutsun.
Tekstitys: Tuula-Riitta Virrankare