Turussa asuva pastori Oiva Salli siirtyi papin ammatista -
eläkkeelle vajaa 10 vuotta sitten vuonna 2008, -
mutta toimii yhä papin tehtävissä eri seurakuntien tilaisuuksissa.
Oiva on saanut olla uskossa Jeesukseen jo yli 40 vuotta.
Siksi hän kokee tärkeäksi ohjata ihmisiä tuntemaan Jeesusta.
On hyvin tärkeää, että ihmiset voisivat alati elää lähellä Herraa.
72-vuotias Oiva Salli on pappina vuodesta -72 saanut iloita -
Jeesuksen todellisista teoista ihmisten elämässä.
Ihmisillä on todellinen halu oppia tuntemaan, -
mitä uskonelämä käytännössä on.
Matkan varrella läheisiksi ovat tulleet myös lapset.
Oiva Salli tietää, että lapsi omaksuu Jumalan tuntemisen -
ja löytää uskon jo varhain, kun saa kuulla opetusta Jeesuksesta.
Se on Jumalan Sanassa yllättäen tosi selvästi sanottu monessa kohtaa.
"Ja he toivat Hänen tykönsä lapsia, että hän koskisi heihin; -
mutta opetuslapset nuhtelivat tuojia.
Mutta kun Jeesus sen näki, närkästyi hän ja sanoi heille: -
'Sallikaa lasten tulla minun tyköni, älkääkä estäkö heitä, -
sillä senkaltaisten on Jumalan valtakunta.
Totisesti minä sanon teille: joka ei ota vastaan Jumalan valtakuntaa-
niinkuin lapsi, se ei pääse sinne sisälle.'"
Kiitos, taivaallinen Isä, jatkuvista hyvistä suunnitelmistasi -
valtakuntasi työtä varten.
Kaikenikäiset ovat Jumala, Sinulle, rakkaita.
Sinähän elämän annat ja elämän vartutat -
syntymästä lapsuuteen, nuoruuteen, miehuuteen ja vanhuuteen asti.
Kaikki on Sinulla hallinnassa.
Sinä tunnet jokaisen ihmisen salatuimpaan saakka.
Ja Herra, tahdot vain ihmiselle hyvää: suojella, johdattaa, auttaa, -
jotta ikuinen yhteys Sinun kanssasi olisi kaikille mahdollinen, -
lapsena, nuorena, aikuisena ja vanhuksenakin.
Sinä tahdot vain kutsua ihmiset Jeesuksen luokse, -
että he löytäisivät armon avuksensa oikeaan aikaan.
Kiitos tuosta rauhan, ilon ja rakkauden suunnitelmasta, -
mikä sinulla on kaikkia kohtaan, -
jopa pieniä lapsia kohtaan; -
kaikenikäisiä kohtaan, koska heitä sanotaan Sanassa Jumalan lapsiksi.
Vanhojakin ihmisiä kutsutaan Jumalan lapsiksi.
Kiitos, että tuo lapsenmielisyys saa meillä olla läpi elämän.
Pyydämme tähän päivään Jeesuksen veren suojaa. Anna johdatusta.
Kiitos, että huolimatta tämän maailman vastaisista voimista -
lapsia, nuoria, aikuisia ja vanhuksia vastaan, -
Jumalan rakkaus lapsia kohtaan voisi välittyä jotenkin -
Pyhän Hengen vapaudessa.
Kiitos, Jumala, että tämä on mahdollista -
lasten, perheiden, seurakunnan ja Sinun valtakuntasi hyväksi -
tuoda esiin kaikki, mitä olet elämänkokemuksen kautta antanut.
Olet näyttänyt sen, kuinka lapsi on Sinulle arvokas.
Sinä tahdot pelastaa jo lapsena, -
ennen kuin maailma houkutuksineen vie poispäin Jumalasta.
Kiitos, että varjelet, johdatat, ja siunaat tämänkin päivän.
Kiitämme eilisestä.
Pyydämme keskittymisen lahjaa, että voi tuoda esille sen, -
mikä on tärkeää. Jeesuksen nimessä. Aamen.
Kun Jeesuksen luo tuotiin sokeita ja rampoja, Hän paransi heidät.
"Mutta kun ylipapit ja kirjan- oppineet näkivät ne ihmeet, -
joita hän teki, ja lapset, jotka huusivat pyhäkössä ja sanoivat: -
'Hoosianna Daavidin pojalle', niin he närkästyivät -
ja sanoivat hänelle: 'Kuuletko, mitä nämä sanovat?'
Niin Jeesus sanoi heille: 'Kuulen; -
ettekö ole koskaan lukeneet: Lasten ja imeväisten suusta -
sinä olet valmistanut itsellesi kiitoksen?'"
Jumalalla on melkoinen suunnitelma ihmistä varten, -
kun Hän sanoo kaikkia ihmisiä Jumalan lapsiksi.
Eikä lapsi ole siinä poikkeus, vaan lapsikin on Jumalalle rakas.
Muistan joskus aikanaan sen, -
että mielelläni osallistuin koulun tilaisuuksiin.
Siellä oli aina aamuhartaus ja uskontotunnit.
Se oli sellaista elämää, jonka koki hyväksi asiaksi.
Lapsen sydän oli mielellään siinä opetuksessa mukana.
Raamatun kertomuksiin silloin alaluokilla ihan eläytyi mukaan.
Koulun uskonto oli osa elämää.
Kotielämässä uskontoa ei kovinkaan paljon tullut näkyviin -
vaikka oltiin opettajaperheessä. Äiti oli opettajana pikkukoululla.
Se johtikin siihen, että koululla kävi monta kertaa -
seurakunnan pappi puhumassa.
Kevätjuhlassa, jopa joulujuhlassa, äitienpäiväjuhlassa.
Oli hyvin erikoista, että mielellään odotettiin -
että taas tulee rovasti puhumaan sinne.
Lapset osallistuivat siihen -
ja halusivat olla mukana niillä uskontotunneilla myöskin.
Viitattiin ja vastattiin hyvin mielellään opettajan kysymyksiin.
Tuohon aikaan myöskin sinne koululle...
Se oli vähän koko kylän kokoontu- mispaikka Vimpelin Hallapurossa.
Sinne koululle tuli myöskin sitten ilmeisesti -
jonkun vapaitten suuntien saarnaaja.
Hänellä oli tapana tilaisuudessa kysyä, -
oliko paikalla ketään, joka haluaisi Jeesusta lähteä seuraamaan.
En tiedä, enkä muista tuon kysymyksen muotoa, -
mutta se pienen pojan käsi nousi ylös.
Olin alle kouluikäinen vielä silloin.
Erikoista oli, että kun vähän ennen kouluikää opin lukemaan, -
niin äiti lahjoitti minulle Raamatun.
Pieni nahkakantinen Raamattu.
Sitä tuli aika paljon luettua, varsinkin Uutta testamenttia.
Jeesukseen oli kiinnostus. Tahdoin jotenkin oppia hänestä lisää.
Muistan myös, että ehkä tuo Herralle annettu elämä vaikutti sen, -
että rukoilin kyläläisten puolesta.
Koulullahan tunnettiin kaikki perheet.
Oliko niitä noin 30 kotia siinä kylässä...?
Useimmista oli lapsia koulussa.
Sitten näitä seuroja rovasti kävi pitämässä.
Jotenkin olin semmoinen kiltti pikkupoika, -
että olin aina äidin mukana.
Ja mieluummin siellä... ei lastenleikeissä ulkona, -
vaan istuin penkin päässä kuuntelemassa, mitä pappi puhui.
Tämmöisiä muistoja. Sitten tietysti tuli rippikouluaika 15-vuotiaana.
Siinä oli valtava etsikkoaika, mutta tämmöinen evankelista -
ei sattunut tämä K. E. Rinne olemaan.
Hän kyllä sanoi suoraan: -
"Tien minä voin osoittaa, mutta ketään en voi pakottaa."
Tuo olikin sellainen... Mitä hän siellä opetti, -
niin paljon jäi mieleen.
En tiedä, mistä se johtui... Sitten jälkeenpäin -
papin kutsumuksen tultua olin aika paljon lasten kanssa tekemisissä; -
päiväkerhossa ja myös sitten tietysti rippikoulussa.
Mitähän sitä tuli... noin 30 rippikoulua käytyä.
Tuli ihan täysoppineeksi rippikoululaiseksi.
Mutta tuo lapsenmielisyys taisi pysyä aina, -
koska rauha ja yhteisymmärrys rippikoululaisten kanssa sai säilyä.
Sitten vähän myöhemmin pappina ollessani muutettiin.
Normaalien papintehtävien lisäksi, varsinkin Muurlan srk:ssa -
kävi sitten näin myöhemmin, -
että hyvin paljon kouluhartaudet merkitsivät minulle viikoittain.
Se jäi niin valtavasti mieleen, -
kun aikanaan olin sitten oikein lapsityöntekijänä.
Viimeisten pappivuosien aikana kuitenkin -
nuo kouluaamuhartaudet viikoittain - vain 5-7 minuuttia; -
oli annettu tämmöinen neuvo, että vain tuommoinen lyhyt aika.
Tietysti sen aamuhartauden lisäksi olivat kevätkirkot ja joulukirkot.
Siinä sen aamuhartauden jälkeen -
nuo innokkaat pienet ala-asteen koululaiset eivät ikinä lähteneet -
rynnäten luokkaan, vaan seisoivat 1-2 minuuttia paikallaan.
Jotakin hiljentymistä oli tapahtunut lasten sydämissä.
Ja erikoista se... Pitkä kokemus lasten maailmassa, -
koska päiväkodissa ja koulussa oli kaikilla paikkakunnilla ollut -
elämäntehtävä pappina käydä palvelemassa.
Näytin joskus koulussa 10-vuotiaille esimerkiksi: -
"Kuinka moni haluaisi, että omatunto olisi näin puhdas?"
Kaikki nostivat kätensä.
Se osoittaa sitä, että lapsella on omatunto paikallaan.
Jotenkin tämä on vanhemmilta hukassa.
Jeesus tajusi sen, kun Hän kutsui lapsia luoksensa.
Tai se lähti varmaan siitä, että vanhemmat halusivat tuoda -
Jeesuksen luokse lapsia siunattavaksi.
Kun Hän sitten siunasi niitä, niin siinä tuli vähän ristiriitaa.
Markuksen evankeliumissa on kohta, jossa sanotaan: -
"Ja he toivat hänen tykönsä lapsia, -
että hän koskisi heihin [siunaisi heitä]; -
mutta opetuslapset nuhtelivat tuojia."
He ajattelivat, että nyt ollaankin aikuisten tilaisuudessa.
Lasten ääntely ja leikki häiritsee vanhempia.
Onkohan nykyään vähän sama mieli- ala monella vanhemmalla ihmisellä?
"Ei se ole lasten paikka" tai "Tulee liikaa meteliä".
Kun lasten kirkkoa seurakunnassa pidettiin, -
niin monta kertaa huomasin, -
että se oikea ääni on siellä lapsen ääni.
Kun päiväkerhotädin kanssa sovittiin, että oli perhekirkko, -
niin se lasten ohjelma madalsi siellä aikuisuutta.
Kaikki iloitsivat lasten ohjelmasta.
Aikuiset - opetuslapset - nuhtelivat tuojia.
Markuksen evankeliumin 10. luvun kohta tässä jatkuu.
Jeesus näki, että opetuslapset nuhtelivat vanhempia, -
ettei "tänne saa mitään lapsia tuoda".
"...närkästyi hän ja sanoi heille: -
'Sallikaa lasten tulla minun tyköni, älkääkä estäkö heitä, -
sillä senkaltaisten on Jumalan valtakunta.'"
Tämä on monesti noissa ristiäisissä; -
oikeastaan se kuuluu siihen ristiäiskaavaan.
Tietynlainen perhejuhlahan tämä ristiäistilaisuus on, -
mutta hyvin harva näistä vanhemmista -
ja seurakunnan työntekijöistä tajuaa tätä: -
Kun Jeesus saa siunata lasta ihan oikeasti, -
ja lapsi saa löytää Jeesuksen varhain, niin ystävyys -
lapsen ja Jeesuksen välillä ei ole vain se, että Jeesus siunaa.
Niin kuin tässä siunattavaksi tuotiin.
Lapsen elämä on silloin läpi elämän toisenlaista.
Pastori Salli on kokenut papin työn rikkaaksi ihmisten palvelutyöksi.
Oiva sai palvella luterilaisen kirkon pappina 5 seurakunnassa: -
Helsingin Vartiokylässä, Nokialla, Kyyjärvellä, -
Pihtiputaalla ja Muurlassa.
Näistä vuosista kului 26 v. kirkko- herrana Kyyjärvellä ja Muurlassa.
Tavanomaisen seurakuntatyön muut- tuminen herätyksen hoitamiseksi -
Kyyjärvellä v. -79 merkitsi muutosta koko papin työhön.
Siellä oppi käytännössä ihmisten rinnalla kulkemista, -
sielunhoitoa ja esirukousta heidän kanssaan.
Oivalle tuotti suurta iloa, kun sai nähdä syntisen tunnustavan -
ja kokevan anteeksiannon Jumalalta.
Kyyjärveltä alkoi myös lapsityö, joka on ollut ja on yhä -
Oivan yksi rakkaimmista työmuodoista.
Nokialla olin nuorisopappina aikanaan -
1970-luvun loppupuolella.
Se oli erikoista aikaa, -
sillä tyttötyöntekijä oli uskova nuori nainen.
Hän tiesi, että lapsi voi tulla uskoon.
Monien tyttökerhon nuorten tyttöjen kanssa hän keskusteli -
ja rukoili heidän kanssaan. Monet olivat tulleet uskoon.
Huomasin rippikoulussa, että nämä, -
jotka hän oli saanut auttaa Jeesuksen omaksi, -
niin he seurasivat ja osallistuivat ihan eri tavalla. Voitko kuvitella?
Tämä tapahtui siis 7-8-9 vuotta myöhemmin.
Eli se kylvetty siemen ja yhteys Jeesukseen, se siunaus, -
että sallittiin tulla Jeesuksen tykö, -
niin se kantoi hedelmää vielä 15-vuotiaana.
Aivan eri tavalla he suhtautuivat rippukouluopetukseen kuin toiset.
Aikanaan muistan, kun Jumala johdatti sitten -
kirkkoherran paikalta Kyyjärveltä lapsityöntekijäksi.
Suomessa oli aikanaan tällainen yhdistys; -
mm. Uuras Saarnivaara Kansanlähetyksestä oli ollut -
ulkomailta tuomassa tätä yhdistystä parin muun pastorin kanssa.
Se oli yhdistysmuoto -
nimeltään Suomen Lapsievankelioimisyhdistys.
Tarkoituksena oli opettaa Jeesuksesta jo varhain lapselle; -
kuka Jeesus on ja mikä Jeesuksen ilmoittama Jumalan tahto olisi -
lapselle ymmärrettävällä tasolla.
Siinä flanellikangastaustalla oli Jeesuksen ja opetuslasten kuvia, -
ja kaikkea sitä luontoa, mikä maisemana flanellitaululla oli.
Siinä nuo Raamatun kertomukset Jeesuksesta tulivat hyvin eläviksi.
Pyhäkoulutyötähän kaikissa seura- kunnissa aikanaan oli, -
ja lapset saivat siinä tietoa Jeesuksesta.
Tämä Lapsievankelioimisyhdistyksen toiminta oli sellaista, -
että kun Jeesuksesta oli monesti jo opetettu, -
niin sitten kysyttiin se sama kysy- mys kuin minulta lapsena koulussa.
Saarnaaja oli kysynyt kaiken- ikäisiltä, oliko paikalla ketään, -
joka haluaa Jeesusta pyytää Herraksi ja Vapahtajaksi sydämeen.
Tuohon opetusmenetelmään kuului se, -
että useitten opetusten yhteydessä välillä kysyttiin tuo kysymys.
Haluaako joku lapsista pyytää elämänsä Herraksi Jeesusta, -
jonka hän nyt jo näitten kertomusten kautta tunsi.
Kyyjärven pappilaan tuli tällainen henkilö kuin Kusti Matero, -
joka johti silloin tätä työtä.
Hän kertoi vähän kokeneensa, -
että myös luterilaisessa kirkossa tarvitsisi tällaista työtä tehdä.
Hän esitteli vähän, mitä se tehtävä olisi.
Siinä vaiheessa minulla oli omiakin lapsia.
Oli hyvin luonnollista ajatella, -
että voisin minäkin olla tämmöisessä tehtävässä.
Hän haastoi sitten vähän, -
että jospa minä hakeutuisin tällaiseen työhön.
No, tietty neuvoteltiin kotona. Mietin ja rukoilin.
Jotenkin vaan koin: "Sallikaa lasten tulla."
Tein aika lailla rajun päätöksen lähteä -
pienen yhdistyksen toiminnan- johtajaksi kirkkoherran paikalta, -
jossa oli tietyllä lailla turvattu toimeentulo - tietty virka.
Tuo sitten... ihan niin kuin...
perheen elannon aleneminen huomattavasti -
pienen yhdistyksen palkoissa.
Ja muutto toiselle paikkakunnalle, Jämsänkoskelle.
Olihan siinä haastetta perheelle ja itselle.
No, koulu vaihtui vanhemmilla lapsilla jne.
Asunto piti hommata velaksi - omakotitalo.
Ei ihan helppo päätös, mutta tuli tehtyä.
Kuinka ollakaan, aika pian toiminnan alettua...
Siellä oli Jämsässä pieni toimintakeskus.
Kusti Matero oli siinä sitten tukena.
Hän oli suomalaisen pastorin poika Amerikasta, -
silloin jo iäkkäämpi eli yli 60-vuotias.
Hänellä oli ollut sotilasura Amerikassa.
Hän oli kuitenkin tavallaan antautunut...
Sen ikäisiä lapsia hänellä vielä siinä iässä oli, -
että hän ymmärsi lasten tarpeita.
Hän oli antautunut tähän työhön ja oli Suomessa ollut aiemmin -
useita vuosia tämän toiminnan johtajana.
Hän puhui hyvin murtaen suomea.
Hänellähän äidinkieli tavallaan oli suomen kieli.
Amerikassa opiskelleena, eläneenä, upseerina sodassa olleena -
hänen englannin kielensä oli kuitenkin paljon vahvempi kuin suomi.
Lapset tykkäsivät siitä erikoisesta kielen murteesta, mikä hänellä oli.
Tämä amerikanvoittoinen suomen kieli, ääntäminen ja lauserytmi.
Aina hän sai silti asian selvitetyksi niin, että kaikki ymmärsivät.
No niin, hänen opastuksellaan sitten vähän aloittelin.
Siinä eri paikkakunnilla näitä tehtäviä tehtiin.
Kirjallisuutta painettiin paino- koneella.
Kaikkia tämmöisiä esitteitä ja aineistoja, -
mitä lapsille opetettiin.
Sitten yhdistys ikään kuin piti luonnollisena, -
että Sveitsissä koulutetaan ihan ammattipätevyyteen - 12 viikkoa.
Kuinka ollakaan, minulla oli ennen ylioppilaaksituloa ollut -
semmoinen heikohko lyhyt 3 vuoden englannin kurssi.
Englannin kielellä 12 viikkoa - se oli tehokurssi.
Piti saada selvää, mitä opetettiin.
No, 7 viikon jälkeen tuotin englantia jo ajatusten kautta.
Ei tarvinnut kääntää aina, mitä tietyt sanat merkitsivät.
Koulutus merkitsi todella kielitaidon vahvistumista ja uudistumista.
Opetuksen aikana siellä oli monenlaisia vaatimuksia.
Tasoa korotettiin, jotta oppisi lapsille opettamaan.
Annettiin sellainen tehtävä, että seurakunnalle pitäisi -
puolessa tunnissa esittää tarkalleen, -
mitä varten lapsen uskoontuleminen on tärkeää.
Tämmöinen esitys piti tiettyyn aikaan mennessä saada valmiiksi.
Siellä oli opiskelijoita eri maista - noin 30 opiskelijaa.
Olin perheellinen silloin; 3 lasta ja nuorin vasta 1-vuotias.
Vaimollani oli hyvin vähäiset englannin kielen alkeet.
Hänkin halusi saada tämän oppimäärän aikaiseksi.
Siinä oma kielitaitoni lisääntyi, kun hänelle käänsin opetusta.
Aina välillä pidettiin viikkojen myötä kokeita eri opetusaineista.
Se oli ihan täyttä koulua.
Käänsin aina kysymykset vaimolle suomeksi, ja hän vastasi suomeksi.
Minä käänsin sitten vastaukset englanniksi opettajille.
Hän sai kuitenkin monista kokeista parempiakin numeroita kuin minä.
Hän halusi paneutua.
Hän oli itse tullut lapsena uskoon ja hänellä oli sama ajatus, -
että on tärkeää lapsen kuulla, kuka Jeesus on.
Kun tämä tehtävä oli annettu, -
niin edellisenä iltana näin oikein paljon vaivaa.
Tuntui, etten osaa englantia vielä riittävästi, -
että pystyisin ollenkaan valmistelemaan sen niin, -
että se olisi täydellinen seurakuntaa varten.
Pyysin Danielin viisautta.
En saanut illalla mitään aikaiseksi, -
mutta panin kellon herättämään kaksi tuntia aikaisemmin.
Voitko ymmärtää? Jumala kuuli täydellisesti rukoukseni, -
että antaisi minulle viisautta.
Nimittäin, aamulla heräsin ja otin ruutupaperia ja kynän -
- sattui olemaan värejäkin mukana - ja rupesin kirjoittamaan.
Siitä tuli sekä lasta itseään varten, perhettä varten -
että seurakuntaa varten aivan täydellinen esitys.
Pikkuisen yli puolessa tunnissa se oli paperilla valmiina.
Ihmettelin, kuinka se voidaan antaa rivi riviltä valmiina.
Jumalallinen viisaus alkoi vaikuttaa lasten hyväksi.
Tein sen ja jätin paperin.
Tuolla paperin oikeassa alakulmassa lukee -
"Excellent" eli "Erinomainen".
Kun toiset opiskelijat näkivät paperin ja lukivat sitä, -
niin ne sanoivat: "Mitäs kirjasta tämä on otettu?"
Sanoin, ettei sellaista kirjaa vielä ole olemassakaan.
Oli hyvin erikoista, että se tuli ikään kuin sanaristikkomuodossa,
HELP, HELP, HELP. H-kirjaimella alkoi ensin, -
miksi lapsi on etuoikeutettu ottamaan Jeesuksen vastaan.
Tässä paperissa sanotaan näin: -
"auttaa lasta löytämään uusi elämä Jeesuksen kanssa".
Se oli H-kirjaimella alkava lause.
Sitten toinen oli E:llä alkava: -
"kouluttaa, kasvattaa lasta -
uutta elämää varten Jeesuksen kanssa".
Tuo opetus harjoittaa lasta.
Sitten L:llä alkava: -
"oppii kuulemaan Jumalan Sanasta, -
mitä Jumala puhuu hänen elämäänsä varten."
Ja vielä: Raamattu opettaa käytännössä -
seuraamaan Jumalan askeleita, mitä lapsi tarvitsee.
Tuntui siltä, että tätähän se on.
Vielä oli ajateltu tällä tavalla: aika on se puoli tuntia, -
joka alkaa laululla ja lasten kuvilla ja rukouksella.
Sitten tulee tämä idea: lapselle tämä on tärkeää.
Sitten vähän kuvia lapsista. Ja se, mitä se perheelle merkitsee.
Taas H:lla alkava HELP: -
"vanhemmat/perhe löytävät sen lapsen tilanteen".
Ja sitten E:llä alkava lause: -
"kehittää lasta - ja tätä perhettä samalla -
tuntemaan Jumalan suunnitelma". Eivät vanhemmat ja perheenjäsenet -
välttämättä tunne Jumalan suunnitelmaa lapselle.
Kun lapsi tulee uskoon, niin yksi kasvatustavoite vanhemmille on, -
että Jumalan suunnitelma lapselle löytyy.
Sitten L:llä alkava: -
"kuunnella Raamatun Sanan kautta lapsen tarpeet".
Perheenjäsenten tulisi oppia kuuntelemaan, -
mitkä ovat lapsen tarpeet Raamatun mukaan.
Silloin tulee tämä lapsen ja Jumalan välinen kokonaissuunnitelma -
ja nämä tarpeet, jotka on kaiken- ikäisille - mutta jo lapsillekin.
Sitten tämä P:llä alkava: -
"panna perhejärjestys yhteen".
Eli kunnioitus perheenjäsenten kesken tuleekin Raamatun Sanasta.
Jos seurakunta on koolla, ja tämä opetetaan, -
että perheenisät ja -äidit ovat siellä, niin puhuttelee varmasti.
Tämä lapsi on meille annettu. Jumalalla on suunnitelma, -
ja Sana opettaisi meitä toteuttamaan sitä.
Entä sitten kirkossa? Taas nämä 3 HELP:iä.
Eli 'auta' - englanniksi 'help'.
H:lla alkava Help: "auta kirkkoa löytämään lapsi".
Eihän kirkko ole löytänyt lasta.
Suurin osa lapsista kulkee täysin kirkolle vieraina.
Mitä sitten tarkoittaa tämä E?
"evankelioida" eli tehdä lapsille mahdolliseksi löytää -
elämä pelastettuna Jeesuksen kanssa.
Varmasti tärkein kirkon tehtävistä.
Sitten L:llä alkava: "kuunnella lapsen ahdistukset".
Ei lapsen elämä ole helppoa. Saavuttaa nämä lapset, -
joilla on nämä omat elämän ongelmat.
Saavuttaa heidät kirkon yhteyteen, Jumalan Sanan ja sanoman yhteyteen.
Sitten tämä P; HELP:n viimeinen kirjain: -
"rukoilla lasten puolesta", -
että kaikki voisivat kuulla evankeliumin ja löytää Jeesuksen.
Oli hyvin erikoista, että tämä eli heti itselle.
Sitten oli tuolla alussa -
ja lopussa: "Sinä voit auttaa lapsia."
Seurakunnassa jaettaisiin vielä lapsimateriaalia -
lapsille ja perheille, että he voisivat kasvattaa ja toteuttaa -
tämän Jumalan suunnitelman lasta varten.
Olin aivan ihmeissäni ja tuntuivat ohjaajatkin olevan ihmeissään.
Uskon, että jos 1/2 tuntia tätä opetetaan tilanteessa, -
jossa ovat vanhemmat ja seurakunnan työntekijät mukana, -
niin kenen sydän ei aukeaisi. Jumalalla on suunnitelma -
lapselle ja perheelle ja kirkolle, seurakunnalle.
Olen tavattoman murheellinen siitä, -
että täällä on hyvin monta kohtaa Raamatussa, joissa esimerkiksi...
Ei ainoastaan tuo, että opetuslapset vähän estelivät, -
ettei niitä lapsia tänne häiritsemään...
Opetuslapset miettivät, kuka heistä oli suurin.
Oliko siellä Pietari jo vähän johtajana vai kuka yritti olla?
No niin, sitten Jeesus huomasi tämän.
Tässä on Matt. 18: -
"Sillä hetkellä opetuslapset tulivat Jeesuksen tykö ja sanoivat: -
'Kuka on suurin taivasten valtakunnassa?'
Niin hän kutsui tykönsä lapsen, asetti sen heidän keskellensä -
ja sanoi: 'Totisesti minä sanon teille: -
ellette käänny ja tule lasten kaltaisiksi, -
ette pääse taivasten valtakuntaan.
Sentähden, joka nöyrtyy tämän lapsen kaltaiseksi, -
se on suurin taivasten valtakunnassa.'"
Mennään vähän siihen suuntaan, että lapset olisivat -
suurimpia taivasten valtakunnassa, -
eikä ne viisaat - uskonnolliset tai maailmalliset.
Minä tahdon - tämä aikuisen viisas elämäntilanne -
että se on se, mitä Jumala tarkoittaa ihmisen elämässä.
Eli lapsia Jeesus nosti tärkeimmiksi Jumalan valtakunnassa.
Aika erikoinen. Tuleekohan tätä useinkaan ajateltua?
Sitten Johanneksen evankeliumissa Jeesus puhuu -
sellaisen suuren johtajan kanssa, -
joka oli ihan siellä juutalaisten hallitusmiehiä.
Voitko kuvitella? Siinä tämä ihminen, -
Nikodeemus sanoo: "Rabbi, me tiedämme, -
että sinun opettajaksi tulemisesi on Jumalasta, -
sillä ei kukaan voi tehdä niitä tunnustekoja, joita sinä teet, -
ellei Jumala ole hänen kanssansa."
Tiedätkö, että uskoontulleet, Pyhällä Hengellä täyttyneet lapset -
voivat palvella hyvin voimallisesti aikuisia ihmisiä, -
rukoilla aikuisten puolesta ja lapsen uskolla kohdata heitä.
Tapahtuu samoja ihmeitä kuin Jeesuksen aikana - lasten kautta.
Ihmeellistä.
Ruotsissa eräs tällainen seura- kuntamuoto -
kokoontui suuressa autokoulun kokoushuoneessa.
Oli 500 ihmistä koolla - suuri autokoulu.
Vineyard-liikkeen perheitä oli palvelemassa, -
ja pienet lapset rukoilivat ihmisten puolesta.
He nostivat kätensä, ja aikuiset, kaikenikäiset kaatuivat.
Se nyt ei varmaan vielä todista, että Jumala käyttää lapsia.
Mutta ajattelepa! Olin kerran rukoilemassa uskovassa perheessä, -
jossa lapset olivat täyttyneet Pyhällä Hengellä.
He tulivat siihen mukaan ja sanoivat: -
"Kuule, tee parannusta tuosta asiasta. -
Elämässäsi on tuommoinen väärin." Jumalan Henki paljasti lapselle.
Olimme aivan ihmeissämme! Että hetkinen..?
Jumala voi käyttää myös lasta. Ihan sellaisessa hengen vapaudessa.
Ei mitään pakkoa. Että lapsen on pakko, -
vaan Jumala vaikuttaa lapsen kautta.
Tämä on siinä ihmeellistä, että lapsi voi uudestisyntyä.
Nimittäin, Jeesus sanoo Nikodeemukselle: -
"Totisesti, totisesti minä sanon sinulle: -
jos joku ei synny vedestä ja Hengestä, -
ei hän voi päästä sisälle Jumalan valtakuntaan."
Ja tuo mitä lapselle voi tapahtua...
"Mikä lihasta on syntynyt, on liha; -
ja mikä Hengestä on syntynyt, on henki. Älä ihmettele, -
että minä sanoin sinulle: teidän täytyy syntyä uudesti, ylhäältä."
Mitä tämä sitten voisi olla lapselle?
Ihan Johanneksen evankeliumin alussa sanotaan -
juutalaisesta kansasta: "Totinen valkeus, joka valistaa -
jokaisen ihmisen, oli tulossa maailmaan.
Maailmassa hän oli, ja maailma on hänen kauttaan saanut syntynsä, -
ja maailma ei häntä tuntenut. Hän tuli omiensa tykö, -
ja hänen omansa eivät ottaneet häntä vastaan.
Mutta kaikille, jotka ottivat hänet vastaan, -
hän antoi voiman tulla Jumalan lapsiksi, -
niille, jotka uskovat hänen nimeensä,..."
Ajattelepa, jos lapsi on monta kertaa kuullut Jeesuksesta, -
mitä Jeesus teki ja opetti.
Ja sitten kysytään: "Haluatko ottaa Hänet vastaan?"
Lapsen mielellä hän voi olla siinä tilanteessa, että hän haluaa.
Eräs voimallinen esimerkki, mitä tapahtui Joutjärven seurakunnassa;
Kusti Matero oli voimallisesti Suomessa -
muutamia vuosia tekemässä tätä työtä.
Joutjärven srk oli kutsunut hänet opettamaan päiväkerhotädeille, -
miten opetetaan Jeesuksesta lapsille.
En tiedä, oliko mukana muitakin seurakuntia, -
mutta Joutjärven srk:n tiloissa se oli.
Hän oli valmistanut opetuksen päiväkerhotädeille.
Mutta kun se oli arkipäivänä, niin 400 lasta tuli mukana.
Taisi mennä Kustilla opetusaiheet vähän uusiksi.
Hetkinen... Minä ajattelin opettaa tämän aikuisille, -
ja nyt täällä on kauhea määrä lapsia.
En tiedä, miten hän sen opetti. En ollut paikalla.
Opetuksen jälkeen hän koki, että hänen piti antaa alttarikutsu.
Eli kutsua ne, jotka tahtovat, että tämä Jeesus tulisi elämän Herraksi.
Toista sataa lasta nousee ylös, -
kun hän sanoi: "Jos haluat ottaa Jeesuksen vastaan, nouse ylös."
Hän ajatteli heti, että kun yksi nousee, -
niin toiset sen takia seuraavat ja nousevat.
Hän sanoi: "Nyt te olette seuranneet toisia lapsia. -
Tässä on ihan muusta kysymys. Istukaa alas. -
Vain ne nousevat, jotka haluavat Jeesuksen elämänsä Herraksi."
Voitko kuvitella? Toista sataa nousi.
Hän koki, että vielä kolmannen kerran...
Että kukaan ei vaan tulisi toisen takia.
Toista sataa lasta nousi.
No, siinä tuli vähän sitten suukopua.
Näinkö meidän nyt pitäisi ruveta päiväkerhossa opettamaan?
Se oli niin uutta, niin erilaista. Se ehkä särki joidenkin sydäntä, -
jotka eivät itse vielä kokeneet Jeesusta Herrakseen.
Voi olla, että nämä opettajatkaan eivät joskus tunne Jeesusta.
No niin, en tiedä tätä keskustelua paljon, -
mutta noin 10 vuotta myöhemmin -
Joutjärven seurakunnassa oli 28 nuorten raamattupiiriä.
Ei ollut yhtään peli-iltapiiriä.
Osa näistä lapsista, ja ehkä lapsi- herätystä oli ollut vielä lisää, -
halusivat vähän vanhempana tutkia, kuka tämä Jeesus on, -
kuka Raamatun Jumala kokonaisuudessaan on.
He olivat varmaan siinä rippikouluiässä.
Heillä oli ensin oli ollut tämmöinen lapsiherätys.
Sitten tahtoi varmaan muitakin tulla siihen mukaan.
Muistan, kun Joutjärven seura- kunnassa oli noin 10 vuotta -
pääsiäisajan nuorten kirkkotilaisuuksia.
Ne olivat oikein sellaisia hengellisiä leirejä.
Kouluilla oli patjoja ja majoituksia, -
ja se 400 nuorta kirkossa pääsiäisenä monta päivää.
Olin siellä joskus myös opettamassa ja rukoilemassa - ja ihmettelin.
Siellä nuorisopastori, kappalainen ja nuorisotyöntekijä olivat -
sillä tavalla uskossa voimakkaasti mukana, -
Pyhällä Hengellä täyttyneitä seurakunnan työntekijöitä.
Muistan tilanteen, jolloin näille 400:lle tehtiin kysymys: -
"Jos Jumala kutsuu teitä, että antaisitte Hänelle luvan -
lähettää teidät lähetystyöhön, -
niin voitteko ilmaista sen nousemalla ylös."
Toista sataa nousi ylös.
Monesti ne lähetystyöntekijät, jotka ovat lähteneet maan ääriin -
Pyhän Hengen lähettäminä, ovat saaneet näyn tai kutsun jo lapsena.
Ja sitten varmistuksen aikuisena, -
että Jeesuksen antama lähetyskäsky koskee myös heitä.
"Menkää kaikkeen maailmaan ja saarnatkaa evankeliumia -
kaikille luoduille. Joka uskoo ja kastetaan, se pelastuu; -
mutta joka ei usko, se tuomitaan kadotukseen."
Onko Suomen kirkossa ja vapaissa suunnissa, -
kristittyjen yhteyksissä mahdollista nuorten lähteä lähetystyöhön?
Olisi halukkaita lähtemään lähetystyöhön.
Jotenkin sydämellä on ollut pitkään, -
että Suomen herätyskaipaus... Usko- vat kaipaavat sitä joka puolella.
Ehkä se kiitos Jumalalle tuleekin lasten ja imeväisten suusta.
Jotenkin tuntuu näin, kun muistelee niitä vuosia, -
jolloin kuuli lasten suusta jotakin.
Muistan, kun istuttiin kahvi- pöydässä. 2-vuotias esikoinen, -
joka oli päiväkerhossa Helsingissä, yhtäkkiä siinä pöydässä sanoo: -
"Meillä on ihmeellinen Jeesus. Jeesus antaa meille armon."
Kyllä me vaimoni kanssa katsoimme toisiamme niin syvälle silmiin:
"Mitä tuo lapsi puhuu" Pieni lapsi. "Mitä se puhuu?"
Ihan niin kuin ei tämmöisestä olisi kotona keskenään puhuttu?
No, päiväkerhossa... Ei se ollut, se oli päiväkoti...
Päiväkodissa ne lauloivat joskus virsiä.
Ehkä joku virren sana oli jäänyt lapsen mieleen? Näin ajattelisin.
Hän oli siinä iässä, ettei seura- kunnassa kovin paljon voitu käydä.
Semmoisissa tilanteissa tämmöinen aktiivinen 2-vuotias -
ei välttämättä pärjää aikuisten jumalanpalvelusta alusta loppuun.
Kun äiti lauloi, hän saattoi laittaa sormen suuhun: -
"Äiti, äiti, älä laula!" Siinä oli näitä pieniä esteitä -
mennä perhekirkkoon tai tavallisiin jumalanpalveluksiin.
Lapsen ääni kirkossa olisi elämän ääni.
Se lapsen taso pitäisi olla tavallisessa jumalanpalveluksessa, -
sillä lapsi ymmärtää yllättävän hyvin.
Silloin kun ajatellaan sitä, että mitä...
Täällä VT:ssa on tavattoman paljon: "Opeta lapsesi..." jne.
Ihan täältä Psalmista 78 voisi ajatella, -
että voiko Jumalan viisaus sieltä tuhansien vuosien takaa -
tarttua vielä nykyaikaan? Täällä nimittäin sanotaan: -
"Mitä olemme kuulleet, minkä olemme saaneet tietää -
ja mitä isämme ovat meille kertoneet, -
sitä me emme heidän lapsiltansa salaa, -
vaan me kerromme tulevalle polvelle Herran ylistettävistä teoista, -
hänen voimastansa ja ihmeistänsä, jotka hän on tehnyt."
On muuten aika erikoista, että juutalaisen perinteen mukaan -
tämä Raamattu on syntynyt.
Jumalan tekoja on välitetty lapsille.
Kaikki ne Egyptin ja erämaavaelluksen -
ja eri kuninkaitten ajat. Kaikki, mitä Jumala on tehnyt -
siellä kansalle ja yksilöihmisillekin.
Sehän on lapsille kerrottu - sukupolvesta toiseen.
Meillä kristityillä pitäisi olla vähän sama ajatusmaailma.
Jumala on tehnyt paljon hyviä tekoja täällä Suomessa -
ja eri maissa, joista kertoa lapsille.
Tai sitten tuoda se Jumalan Sana, sillä täällä jatkuu: -
"Hän asetti todistuksen Jaakobiin, hän sääti Israeliin lain -
ja hän käski meidän isiemme julistaa ne lapsillensa, -
että jälkipolvi saisi ne tietää, saisivat tietää vastedes syntyvät -
lapset, ja nekin nousisivat ja kertoisivat niistä lapsillensa.
Niin nämä panisivat uskalluksensa Jumalaan -
eivätkä unhottaisi Jumalan tekoja, -
vaan ottaisivat hänen käskyistänsä vaarin."
No niin, ne käskyt. Voi hyvänen aika!
Käskyjenkö alle nyt ihmisiä viedään? Että Jumala käskee.
Kuule ystävä, se on rakkautta Juma- lalta, että rajat ovat olemassa.
On rajat olemassa, minkälaista Jumalaa me seuraamme.
Ensimmäinen käsky on kaikkein voimakkain käsky.
Usko Herraan, sinun Jumalaasi kaikesta sydämestäsi -
mielestäsi, sielustasi ja voimastasi.
Rakasta Herraa, se on Jumalasi näin.
Minä olen Herra, sinun Jumalasi.
Älä pidä muita jumalia minun rinnallani.
Kuule ystävä, Raamatun Jumala on lapsiakin varten.
Hän on lapsiakin varten, -
sillä Hän rakastaa jo äidin kohdussa olevaa lasta.
Hänellä on suunnitelma jo ennen lapsen ensimmäistä parkaisua.
Hänellä on suunnitelma, että lapsi elää ikuisesti Hänen yhteydessään.
Tämä kohta jatkuu vielä: -
"Ja niin ei heistä tulisi, niinkuin heidän isistänsä, -
kapinoitseva ja niskoitteleva polvi, sukupolvi, -
jonka sydän ei pysynyt lujana -
ja jonka henki ei pysynyt uskollisena Jumalalle."
Semmoinen turvattomuus tässä maailmassa -
ja tämmöinen masentuneisuus, elämän tarkoituksettomuus.
Jos se kasvaa lapsella pitkän kasvun, -
niin sitten on aikuisena turvaton ja masentunut -
ja vanhuksena vielä enemmän.
Ajattele jotain diakoniatyötä -
alkoholisoituneitten ja huumeita käyttäneitten -
tai elämässään täydelliseen katas- trofiin joutuneitten keskuudessa.
Muistan Kusti Materon aikanaan sanoneen: -
"Siinä vasta työmaa alkaa, kun pohjalle pudonneita autetaan."
Miksei heitä auteta lapsena, -
etteivät he olisi niin yhteiskunnalle raskaita -
ja toivottomia seurakunnille?
Kuinka he voivat enää uudistua siihen Jumalan ihmiseksi, -
kun kaikki on mennyt pieleen?
Kaikki on jo mennyt alapuolelle arvostelun - se elämänmuoto.
Jotenkin tuntuu, että se ainoa herätyksen muoto, -
mitä uskovat tänä päivänä odottavat, onkin siinä, -
että lasten ja nuorten maailma ei tuhoutuisi.
Olisikin Jumalan suunnitelmien mahdollisuus jo varhain löytää -
se Jumalan valtakunta, jossa lapset, lapsenmieliset ovat suurimmat.
Saavatko he tulla tänäänkin suu- rimmiksi taivasten valtakunnassa?
Myös Suomessa?
Tekstitys: Tuula-Riitta Virrankare