Tunnen, et ma ise ka ei tea, mida ma tahan.
Olen pidanud vaeva nägema iseenda kuulamisega,
et teada saada, mida ma tahan.
Algusest peale võtsin asju tõsiselt. Kihlume, abiellume, saame lapsi.
Kuigi olime noored, olin algusest saati väga pühendunud.
PAARISUHE?
Tutvusime Samiga Helsingis, kui olime 17-aastased.
Kohtusime noortepäeval.
Olin kolinud perega Tampere linna, Sami oli pärit Lahtist.
Tulime tutvuma Helsingiga.
Mina alustasin suhtlemist.
Hiljem järgi mõeldes, oleksin tahtnud olla julgem.
Oleksin tahtnud olla rohkem see, kellest Tanja oli unistanud.
Ma polnud üldse selline, kui me kohtusime.
Ma ei rääkinud väga palju, mu sõber rääkis ka rohkem.
Aga sedasi me lugu algas. Alguses oli suur vahemaa,
telefoniarved olid kohutavad. Vanemad tänasid.
Kahe linna vahet reisisime bussidega.
Oma esimese autoga sõitsin ka seda vahet.
Olin algusest saati julgem. Läksin rääkima,
küsisin telefoninumbrit ja tutvustasin ennast.
Sellest sai lugu alguse.
Hakkasime helistama ja üksteisel bussiga külas käima.
Siis Sami tegi juhiload ja sõitis autoga Tampere linna.
Kui me kohtusime 17-aastastena, Tanja rääkis kohe oma unistustest,
perekonnast, kihlumisest, abiellumisest ja lastest.
Need suured asjad nagu abiellumine, lapsed ja kooselamine,
pigem kohutasid mind ja lükkasid eemale.
Tahtsin temaga lähedaseks saada, aga kui ta rääkis mulle nendest
soovidest rohkem pühenduda, tahtsin rohkem distantsi.
Need konfliktid tekitasid sellise reaktsiooni minus.
Ma ei oska öelda, mida ootasin.
Enda arvates võtsin kõike tõsiselt.
Võtsin seda tõsiselt, et oleme koos ja käime.
Aga ma ei tahtnud sealt edasi mõelda.
Algusest saati võtsin kõike tõsiselt, järgneb kihlumine, abiellumine ja
lastesaamine. Kuigi olime noored, olin väga pühendunud.
Sami võttis ka asja tõsiselt, aga ta oli palju rahulikum.
Ta ei tahtnud kiirustada.
Ta mõtles, et võime olla vahel üksteisest rohkem lahus,
et mitte liiga tihedalt koos olla.
Mina igatsesin igal võimalusel koos olla.
Me olime alles kolinud sinna linna ja mul polnud veel
uusi sõpru tekkinud. Meie suhe täitis minu üksildust.
Kui olime juba käinud piisavalt kaua, abiellumine ootas ees.
Tanja surus omalt poolt, et meest altari ette viia.
Tänu kristlikule kasvatusele võtsin seda kõigest hoolimata tõsiselt.
Tänu Tanjale me abiellusime. Mina ei olnud aktiivne.
Tundub rumal seda siin tunnistada.
Aga ma ei võtnud meie abielu nii, et me lihtsalt oleksime proovinud,
mis välja tuleb. Võtsin seda tõsiselt, kuni surm meid lahutab.
Olin väga pühendunud juba siis algusaastatel,
kui olin alles ebakindel poisinolk.
Salaja soovisin, et leian printsi, kes viib mind altarile.
Aga tegelikkuses olin mina see, kes seda kõike tegi.
Sami läks sõjaväkke ja kohe, kui ta sealt tagasi tuli, abiellusime.
Plaanisime pulmi siis, kui ta oli sõjaväes.
Tagantjärele mõeldes ta ei saanudki tunnete ja mõtete tasemel
sellele väga keskenduda. Sõjavägi on mehe jaoks nii võimas kogemus.
Arvan, et algusaastatel Tanja igatses rohkem turvatunnet
ja julgustamist. Oleksin pidanud teda rohkem tähele panema.
Hoidsin ise kinni oma mõtetest ja väljendasin neid väga järsult.
Tanja oleks vajanud õrnemat suhtlemist,
see oleks lisanud turvatunnet ja andnud julgust ennast väljendada.
Suhtlemine toimis pigem minu reeglite kohaselt.
Olin sõnades järsk, et jõuda oma eesmärkideni.
Selline viis vaigistas Tanja paljudes olukordadest.
Minu lapsepõlvekodus tülitseti palju ja lepiti ära.
Sami peres kõik toimus rahulikumalt.
Kui meil tekkisid lahkarvamused, Samil oli kindel tahtmine
asjad kohe selgeks rääkida.
Ta küsis küsimusi ja nõudis mu käest vastuseid.
Ma ei osanud kohe oma arvamusi põhjendada.
Tunded ajendasid mind ja ma ei osanud kohe selgelt mõelda.
Algusaastatel ma ei saanud nendes olukordades hakkama.
Vaikisin ja ei osanud midagi öelda.
See ajas Sami veelgi rohkem vihale.
Kui meil tekkisid lahkarvamused, need möödusid ühtemoodi.
Mina vaikisin natuke aega, aga me alati leppisime ära.
Me jõudsime alati vabandamise ja andeksandmiseni.
Tagantjärele olukordadele mõeldes, need jäid alati poolikuteks.
Me ei rääkinud tunnetest ega sellest,
millest need tunded tekkisid.
Lahendasime asju pinnapealselt.
Nüüd oleme hakanud rääkima avameelselt tunnetest ja
algusaastatest ja minus tekitab see kurbust.
Ma olin nii rumal.
Kurb on. Oleks olnud nii hea käituda teisiti.
Tunded on teema, mida olen õppinud alles viimaste aastate jooksul.
Olen õppinud nägema oma tundeid.
Olen täiskasvanueas õppinud neid tundeid nimetama.
Tunnetest rääkimine perekonnas aitab luua ühtekuuluvust.
Suhtlemine ei jää inimeste, asjade või arvamuste tasemele.
Jõuame selleni, mis tundeid asjad meis tekitavad.
See muudab suhet sügavamaks.
Samas tunded ei valitse olukorda, kui on oskus nendest rääkida.
Usun, et Tanja ootused ja minu ootused enda suhtes,
on osata väljendada oma tahtmist paremini.
Märkan, et ma siiamaani ei oska ennast päris selgelt väljendada.
Täna kui sõitsime siia, meil tekkis vestlus sõidukiiruse teemal.
Meil oli kiire ja ma tahtsin, et Tanja sõidaks kiiremini.
Aga ma ei öelnud seda selgelt välja.
Hiljem arutasime, mis sõidu alguses ikkagi toimus.
Ma viskasin õhku selliseid kaudseid küsimusi.
"Kas me jõuaksime paremini kohale,
kui liiguksime kiiremini?"
"Kui palju võiks kiirust ületada?"
Keerutasin selle asja ümber. See on mulle iseloomulik viis rääkida.
Olen märganud, et kasutan oma laste kasvatamisel sedasama meetodit.
Tulemused ei ole väga head.
Oma tahtmise väljendamine selgelt: mida mina mõtlen?
Tihti räägitakse, et abielus ristuvad inimeste tahtmised.
Meil on probleemiks pigem tahtmatus.
Kumbki ei julge ega oska tuua oma tahtmist esile.
Põhjuseid on erinevaid. Minu jaoks on julgusepuudumine.
Laagrite jooksul olen aru saanud, et olen pidanud oma arvamusi
ja tundeid nii väärtusetuteks. Mõtlesin, et need peavad
muutuma Sami omadega sarnasteks ja siis saame edasi liikuda.
See on vale mõtlemine. Kaks erinevat inimest on abielus.
Erinevus peaks olema rikkuseks, mitte koormaks.
Mul oli enesehinnanguga probleeme. Ma ei pidanud ennast ega oma
arvamusi, soove, vajadusi väärtuslikena.
Seega ma ei toonud neid esile.
Samil olid oma põhjused, miks ta ei taha oma tahtmist esile tuua.
Meie abielus on suhtlemine muutunud palju avameelsemaks.
Nüüd on ruumi mõtiskleda. Me ei pea üksteist süüdistama.
Võime isegi arutada neid asju.
On hea, et naine kuulab mind, kui ma püüan midagi välja rääkida.
Ta ei hakka kohe hindama või kritiseerima.
Minu arvates on sinus, Tanja, kõige ägedam see,
kui järjepidev oled minuga olnud. Lihtsalt see.
Olen saanud sind alati usaldada.
Sa ei kao ära, kui tekkivad lahkhelid. Väärtustan seda väga.
Väärtustan sinus seda, et oled ustav ja aus.
Mulle meeldib see, et paned pere esikohale ja hoolitsed,
et meil on kõik hästi.
Abielulaagritest saadud kõige tähtsam leid ei ole rääkimine,
millest alustasin, vaid see, et olen õppinud vaikima.
Kõige tähtsam ei ole kohe kommenteerida või hinnata,
seletada lahti Tanja tundeid.
Sul võivad olla negatiivsed tunded. Ma ei pea kohe endast välja minema
ja hakkama neid lahti seletama. Lihtsalt vaikin.
Sellest algas meie suhtlemise paranemine.
Oleme käinud mitmetes abielulaagrites.
Läbi nende ülesannete, mis seal antakse,
meid on sunnitud rääkima omavahel kõigest.
Oleme teinud seda seal, turvalises keskkonnas.
Märkame, et midagi halba ei juhtu, vaid suhe muutub sügavamaks.
Siis oleme avastanud, et võime ka kodus rääkida kõigest.
Tõlge: Sanna Pitko