Mul oli nimekiri omadustest, mida tahtsin oma mehes leida.
Mul olid väga kõrged kriteeriumid.
Kõik ütlesid, et ma kunagi ei leia sellist meest.
PAARISUHE?
Mu enesehinnang oli madal, arvasin, et olen rumal.
See tuli halvast kooliedukusest, sõprade kommentaaridest ja
hägusast identiteedist.
See takistas mind tüdrukutega käima hakkamast.
Kui me kohtusime Hannaga, tema oli esimene tüdruk,
kellega hakkasin käima.
Minu jaoks ei olnud võimalik käimist lihtsalt proovida.
Mees pidi täitma mu kriteeriume, et ma tahaksin teda
endale abikaasaks.
Sõbrad pakkusid mulle erinevaid kandidaate:
"Hanna, kas sa ei võiks kedagi välja valida?"
Ma ei saanud võtta ükskõik keda.
Olin 23, kui kohtusime Pekkaga. Olin siis juba surnud oma unistusele.
Mõtlesin, et kuna ma olen nii vana ja pole kellegagi tõsiselt käinud,
jään elu lõpuni vallaliseks.
Olin selleks valmis. Oma arvates 23-aastasena olin väga vana.
Tegelikult olin väga noor, kui saime kokku ja hakkasime
koos ühist tulevikku ehitama.
Üks mu sõber ütles meie pulmas:
"Sa vist leidsid selle mehe, keda otsisid."
Ma ei oodanud abielult midagi erilist.
See oli minu jaoks loomulik osa inimese kasvuprotsessist.
Mul ei olnud lapsepõlves teatud mudelit, traumat,
midagi, mida oleksin abielus kartma hakanud.
Tagantjärele mõeldes muidugi laste sünnid ja muud
nõuavad palju vastutust.
Olime Hannaga tundnud üksteist kaks aastat, kui abiellusime.
Üks aasta, üks kuu ja üks päev peale abiellumist
sündis meie esimene laps.
See muidugi koormas noore tundengi elu.
Majanduse ja muude asjade eest pidi vastutama.
Järsku elasin täiesti uues maailmas ja pidin ise hakkama saama.
Mu isa oli siis juba surnud, ta suri, kui olin 17-aastane.
Pidin noorena vastutama oma nooremate õdede-vendade eest.
See polnud probleem.
Aga vajadus isa järele oli olemas.
Ikka veel mul on selline illusioon, et kui isa elaks, küsiksin nõu.
On raske öelda, mida ootasin abielult. Pere oli minu jaoks tähtis ja
lapsed olid osa sellest. Tahtsin tingimata emaks saada.
Ootasin vestluseid ja võrdsust suhtes.
Mulle meeldis Pekka juures see, et ta ei taganenud mu eest ära.
Mu sõbrad ütlesid, et ma ei tohi olla nii tugev isiksus ja
et ma hirmutan mehed eemale.
Pekka suguvõsas kõik naised on sellised karmid.
Sellepärast ta ei kartnud mind. Seda omadust imetlesin kõige rohkem.
Suhte alguses Hanna rääkis rohkem kui mina.
Mehe vaatenurgast ta rääkis mõtetuid asju.
Ta rääkis liiga palju samadest asjadest.
Aga need olid tema jaoks tähtsad asjad.
Minu asi oli teda ära kuulata. Samamoodi Hanna kuulab mind,
kui räägin enda jaoks tähtsatest asjadest.
Olin hea kuulaja teatud piirini.
Minu jaoks oli väljakutse kuulata Hannat kui ta rääkis samadest
asjadest korduvalt. Mul sai mingil hetkel mõõt täis.
Ütlesin, et oleme sellest juba rääkinud ja kõik käsitlenud.
"See juhtus juba 10 aastat tagasi!"
Mõõt sai täis ja ma ei suutnud enam kuulata.
Siis ma ei osanud ise oma asjadest rääkida.
Lukustasin end ära ja ei öelnud naisele midagi positiivset ega
rääkinud oma tunnetest.
Uurisin Hanna käest, mis talle meeldib, et rõõmustada
teda teatud lillede või kingitustega.
Ise oskan endast vähe rääkida.
Nüüd Hanna teab, et mul on üks lemmik koomiks.
See on hea kingitus mulle.
Peab natuke enda sees kaevama, et leida asju, mis meeldivad.
Neid peab oskama ka teisega jagada.
See oli valus, kui tundsin, et mind ei kuulata ära
või mind mõisteti valesti.
Pekka ei osanud alguses aktsepteerida,
kui ütlesin, et miski tegi mulle haiget.
Tal oli raske tunnistada oma vigu ja vabandada.
Seda oleme lihvinud teineteises.
Mul on samamoodi raske tunnistada, et olen valesti käitunud.
Pigem räägin midagi kokku, kui vabandan.
On raske kuulda, et oled teist inimest solvanud.
Sellest oleme pidanud palju rääkima, on olnud valearusaamisi.
Negatiivse tagasiside andmine tuleb väga loomulikult välja.
Positiivne tagasiside on raskem. Kõigepealt peab õppima nägema
neid asju teise inimese juures. Siis peab õppima neid välja ütlema.
Minu jaoks on lihtsam anda sellist tagasisidet inimestele,
kes on võõrad.
Mida lähedasem inimene on, seda raskem.
Tekib tunne, et tagasiside peaks olema väga tähendusrikas.
See on väljakutse.
Igapäevaste asjade kohta on eriti raske midagi öelda.
Nagunii me katame laua ära, paneme riidesse, läheme välja.
Miks nendest asjadest peaks eraldi tagasisidet andma?
Siis on veel väiksed asjad nagu lillede kojutoomine
või mõni üllatuskingitus.
Need ei tule iseenesest.
Aga need lilled on tihti naise jaoks väga vajalik tagasiside.
Omavahelise suhtlemise teel olen avastanud, millega võin Hannale
tähelepanu osutada.
Mõlemad tegime palju teiste jaoks, aga unustasime ennast ära.
Minu väljakutse on kuulata Pekkat ja tema vajadusi.
Pekka õpib kuulama mind ja minu vajadusi.
Sündisin 70-ndatel väiksesse maakohta nimega Simpele.
Mu isa oli preester. Tol ajal preester, tehasejuhataja ja
valitsuse esimees olid kolm kõige tähtsamat.
Koolis mind tunti kohe kui preestri poega.
Meie peres oli kuus last. Mina olin vanuse poolest teine.
Ma ei mäleta, et mind oleks kiusatud. Oskasin vastu seista.
Aga mind tempeldati preestripojaks.
See määras ära, kuhu seltskonda olin oodatud.
Võib-olla see kaitses mind, aga samas pidin rohkem mõtlema,
kes ma ise olen.
Lapsepõlves mu isa ja ema ei tülitsenud kunagi avalikult.
Mäletan ainult mõndasid väiksemaid vaidluseid.
Nad lahendasid oma tülisid kahekesi.
Me ei saanud eriti tagasisidet asjadest, mis läksid hästi.
Tagasiside oli pigem negatiivne.
Olime isaga väga sarnased ja vaidlesime palju.
See suhtlusviis lapsepõlves on mõjutanud meie paarisuhet.
Mul on väike iseenda õigustamise vajadus
ja positiivset tagasisidet on raske anda.
Minu peres on ema, isa ja kolm last.
Mina olen kõige vanem õde.
Olime esimene põlvkond oma suguvõsas, kes kolis linna.
Elu hakati ehitama uues keskkonnas.
Teine suur asi oli vaimulikkuse tähtsus.
Mõlemad vanemad said päästetud ja hakkasid leidma,
mis on meie pere viis väljendada kristlust.
Sellepärast meie peres räägiti palju. Räägiti väärtustest.
Mõtisklesime elu üle erinevatest vaatenurkadest.
Vestlesime poliitika teemadel, sest see huvitas vanemaid.
Räägiti toimetamisest, artiklitest, ühiskonna mõjutamisest.
Meie peres oli väga palju vestlemist.
Tööd tehti ka palju.
Tehti palju kõigi teiste heaks.
Abielutöö, töö koguduses, lisaks vanemate karjäär.
Meie paarisuhtes on see peegeldunud nii,
et mul on vajadus iseennast rohkem nähtavale tuua,
kuna olin sellega harjunud.
Mul on alati olnud pikad juuksed. Mõned ütlevad, et olen naiselik.
Ise ma nii ei arva.
Hanna oli eriti nooremana poisilik tüdruk.
Meie paarisuhtes temast on kasvanud naine.
Ta kindlasti mõistab oma naiselikkust nüüd teistmoodi.
Minu kindlameelsus ja mehelikkus on ka arenenud abielu jooksul.
Ma ei koge, et olen naiselik. Aga hellus, armastus, isalikkus:
neid olen saanud palju arendada.
Loodan, et olen nendes ka arenenud.
Näiteks laste kasvatamisel või abikaasa eest hoolitsemisel.
Need kajastavad mehelikkust.
Läbi selle, kuidas näen ennast teises inimeses,
saan end muuta paremuse suunas.
Üks asi, mida olen saanud arendada suhtes Pekkaga,
on oma naiselikkus.
Noorena olin nagu Pipi. Ronisin puude otsas,
olin väga poisilik. Minu identiteet naisena oli päris neutraalne.
Abielu jooksul on minus kinnistunud, kes ma olen naisena.
Julgen tuua oma naiselikkust rohkem välja.
70-ndatel soositi palju neutraalseid sooidentiteete.
Aga elukaare jooksul olen leidnud oma tugevusi naisena.
Selle alaga olen pidanud tegelema nii ise kui ka oma suhtes Pekkaga.
Tegin palju kätega. Putitasin mootorrattaid ja ehitasin asju.
Siiamaani kodu remontimine on minu jaoks tähtis.
Minu enesehinnang oli nõrk, sest ma ei olnud koolis
piisavalt edukas ja ei osanud näiteks inglise keelt.
Tundsin, et olen rumal.
Abielus see on paranenud. Hanna on peegeldanud mulle,
kes ma tõeliselt olen.
Kõige suurem positiivne muutus suhtlemises on see,
et meil on suhtes palju toredaid vestlushetki.
See on meie suhte tugevus. Räägime palju igapäevaselt,
aga võtame ka aega, et minna kodust ära ja rääkida asju,
mida muidu ei jõua.
Mu oma identiteet on arenenud tänu sellele.
Ma tean rohkem, kes ma olen, sest me oleme nii palju rääkinud.
Pekka on peegeldanud mulle, kes ma olen inimesena,
mis on mu tugevused ja nõrkused.
Mul on lihtsam võtta vastu kriitikat iseenda suhtes.
Suudan ka arendada iseennast.
Kuulamisega olen pidanud vaeva nägema.
Vahel on sellised hetked, kus saan aru,
et Pekka räägib midagi enda jaoks väga tähtsat.
Siis pean sundima ennast vaikima ja andma teisele
ruumi rääkida oma asi ära.
Need hetked on mulle meelde jäänud, kui Pekka vaimustub millestki.
Siis ma tahan ennast peatada.
Selliseid hetki on rohkem kui abielu algusaastatel.
Algusest peale meie jaoks on olnud tähtis leida aega teineteise jaoks.
Eriti siis kui lapsed olid väiksed ja me olime noored.
Võtsime selle aja õhtuti, olime kaua üleval.
Meie elu oli siis üks väljakutse. Teine laps sündis väikse vahega
ja olime mõlemad tudengid.
Õppisime, meil oli kaks last ja raha oli väga vähe.
Majandusega oli aastaid raske. Võitlesime sellega,
et raha oleks kahe tundengi perekonnas piisavalt.
See tekitas pinget ka meie suhtes.
Me ei tülitsenud sel teemal. Pekka on alati hoolitsenud
arvete ja muu majanduse eest. Mina olen raha kasutanud.
Aga raha oli nii vähe ja see tekitas survet.
Pidime laste vajaduste täitmisega hakkama saama.
See oli ka positiivne kogemus. Korduvalt Jumal tuletas meelde,
et Ta hoolitseb meie eest. Ta tõesti hoolitses.
Aga see aeg pani meie suhte proovile.
Oleme olnud 16 aastat abielus. Õppimine oli ainult üks periood.
Kui me läksime tööle, tekkis faas, kus panustasime palju töösse.
Suhe jäi tahaplaanile.
Meile sündis kolmas laps. Sel perioodil olime mõlemad
suunatud kodust väljapoole ja lõime oma karjääre.
See oli ka väljakutse. Tundsin, et jäin üksi lastega.
Pekka panustas töösse, mina ka panustasin töösse.
Sel perioodil tundsime, et meie vajadused suhtes
ei saanud täidetud.
Oleme elanud läbi ka selle, kuidas on töötada liiga palju.
Nüüd oleme püüdnud juba aastaid seda tasakaalus hoida.
Töö jaoks on oma aeg ja pere jaoks oma aeg.
Selle praktiseerimine võttis aastaid. See polnud lihtne.
Hanna on kogu meie abielu aja olnud mu parim sõber ja partner.
Oleme teinud palju asju koos. See on olnud minu jaoks
kõige tähtsam.
Temasugust sõpra ma pole oma elus kohanud.
Lisaks ilusale välimusele, millesse armusin, kui kohtusime,
meil oli väga lihtne olla koos. Töö ja hobid sobisid omavahel
kokku algusest peale.
Koos tegemine on meie suhte sool.
Ma ei tea kedagi, kellega oleks lihtsam teha koostööd.
Meil on suur kolimine ja remontimine seljataga ning minu arvates
meil oli väga lõbus. Oli tore öösiti diivaneid tassida.
Kuigi vahel on raske ja kurnav.
Oleme teinud palju koguduse asju, muusikat, lastelaagreid.
Oleme juhtinud palju asju koos ja meie koostöö on laitmatu.
See on parim.
Kõige raskem ongi suhtlemine.
Vahel on raske mõista teise inimese sõnumit.
See on seotud ka väikeste armastuseväljendustega.
Kuidas panna teine inimene mõistma, et ma armastan teda?
On see siis teenimine, žestid või sõnad.
See on kõige raskem.
See peaks juurduma piisavalt sügavale.
Et meie suhtes eriti Hanna võiks olla endas kindel.
Hanna jaoks on vahel raske vastu võtta.
Aga samas võib-olla ma ei oska ise õigesti väljendada.
Meie suhtele valmistab raskusi, et mul on raske jätta
asju käsitlemata. Tahan tõsta esile kõik asjad, mis on jäänud käsitlemata.
Need on asjad minevikust, meie suhtest või laste suhtest.
Me räägime igapäevaselt sellistest asjadest.
Sest mida värskem on asi, seda lihtsam on lahendada.
Püüan hoida seda, et osadus meie vahel ei kaoks.
Tülid teevad seda ja see on ebameeldiv.
Mida varem need lahendatakse, seda kauem osadus säilib.
Me palvetame tihti koos.
Palvetame asju, mis on tõusnud esile päeva jooksul.
Kui sõber palub eespalvet, palvetame ta eest õhtupalves.
Oma asju, pere ja laste asju palvetame koos.
See on mõjutanud meie suhet. Kui tood Jumala ette asju,
õpid tundma ka teist inimest pisut rohkem.
Palve on suhtlusvahendina väga paljastav.
Meie väärtused on samad. Usk ja vaimulikud asjad
on esikohal. See on ilus pilt, kus Jumala suhe on esimene.
Me mõlemad sirutume kõigepealt Jumala poole ja alles siis
teineteise poole. Oleme pidanud seda praktiseerima,
eriti mina naisena. Jumal on esimene ja alles siis perekond.
Unistuste täideviimine on väga tähtis teema meie suhtes.
Oleme aktiivselt viinud täide paljusid unistusi.
Oleme rõõmustanud, nähes neid täitumas.
Oleme saavutanud palju asju, mida me ei oleks
abielu alguses uskunud, et saavutame.
Tõlge: Sanna Pitko