Panjo ja Jänku.
Kasvuhoone.
Hulda, oled sa mu mängukasvuhoone juba kokku pannud?
Mul on kõik seemnedki juba valmis.
On basiilikut, aniisi, porgandeid, lilli ja mustasilmseid susannasid.
Arvasin, et saangi juba külvata!
Hulda, sa ei ole üldse lahe, ma ei talu seda!
Kõik mu head seemned lähvad nüüd raisku!
Panjo, sa ei ole huvi tundnud, miks ma ei ole tööd valmis saanud.
Ma olen nüüd nii närvis kui sa mu kasvuhoonet valmis ei saanud.
Sa ju lubasid, ma ei saa sest üldse aru!
Hulda, hakka kohe seda tegema, olen jube närvis.
Sa ei saa sest aru, et ma ei tohi närvi minna.
Siis kui olen ärritunud, hakkan kisama.
Kas sul on miski häda või?
Panjo, rahune ja istu siia.
Vaata, Hulda nikastas jala. Ei saa jalale toetuda.
Sa pead nüüd vaid ootama. Alati ei saa nõuda kõike, mida tahad.
Peab ka teistega arvestama.
Aga ma ei taha, sest see asi on nii tähtis.
Ma olen väike ja mind ei tohi kiusata!
Ma ei suuda nii pikalt oodata. Olen ju tähtis ja sa ei tohi haige olla.
Sa pead alati suutma mind aidata!
Panjo, sa oled isekas. Las ma räägin loo väikesest isekast lambast.
Eks ma siis pea kuulama, mulle need lood üldiselt meeldivad.
Elas kord üks väike lammas. Võis öelda, et ta oli natuke naljakas.
Või oli ta veidi rumal. Ta elas koos teistega, heas lambataras.
Seda ei tea, kas ka teised olid veidrikud.
See meie väike totuke, oli väga ilus lambake.
Ja sellepärast oli ta muutunud edevaks ja nõudlikuks.
Talle ei sobinud iga rohututt toiduks ega igaüks sõbraks.
Oli ta ju nii armas ja kenakestele ei sobi igat asja ka pakkuda.
"Kõigel on piir!", oli tal tavaks öelda.
Ta imestas, miks teised pahandasid ja pidasid teda ülbeks.
Nüüd sai see väike rumaluke tõeliselt tobeda idee.
Ta otsustas ära joosta. "Siin on nii igav ja kogu minu ilu läheb raisku,"
mõtles ta pahaselt ja plaanis plehku pista.
Ta teadis kuulujuttudest, et teisel pool mäge on avatud tühisuse laat.
Keegi sosistas, et sealt sai limpsi, õhupalle, mängida ja lõbutseda.
Totukese pea läks täiesti segi.
Ta oli kõike seda möllu mõtetes läbi elanud.
Kui armas oleks limpsi juua ja austajatest ümbritsetud olla.
Ta oli otsustanud isegi nime vahetada.
Tema meelest oleks sobivam kui teda kutsutaks``Von Lammas``.
"Ma olen peaaegu aadli soost sest olen nii kena!", arvas ta.
Samas punastas ta oma mõtete pärast.
Aga ta oli otsustanud ära joosta.
"Olen ära teeninud seiklusi ja palju imetlejaid," mõtles ta.
Kas tal karjast ka on? -Tal on hea karjane.
On ta pai karjane? -On küll pai, kuid eelkõige on ta hea karjane.
Kui ta on vaid pai, siis hellitab teist, ega kasvata teda üldse.
Hea karjane aitab armastades pahadest kommetest lahti saada.
Kuid ta armastab ikkagi oma lambaid.
Kas hea karjane aitab ka seda tobukest lammast?
Aitab ikka, aga vaid siis, kui ta laseb end aidata.
Hulda, kas ma olen ka vahel nagu see tobuke väike lammas?
Selline isekas, enesearmastaja?
Vahel oled. -Aga sa aitad mul seda tähele panna.
Räägid sa, mis siis edasi juhtus?
Panjo, sööme nüüd veidi.
Siis aitad mul need asjad kokku korjata, sest mu jalg on veel valus.
Ja siis veidi hiljem võib jätkata. Lambast on veel palju rääkida.
Tõlge: Einike Pähn