Panjo ja Jänku
Liblikad.
Hulda hakkab vist vaipa kuduma.
Siin on vahvaid vaibakaltsupalle. Need on nagu jäätisepallid.
Ma võiksin siia kasvõi onni teha.
Kui ma lükkan veidi siit sisse ja sealt välja.
Siit mu reis jätkub sedasi ja nii ei näe ma enam midagi.
Aga ma lõikan siia piiluaugu ja kiikan, mis toimuma hakkab.
Kus need käärid seal on?
Sealt läbi ja lõikan siia parajad augud. Ongi valmis!
Siit näeb peaaegu kogu maailma!
Võiksin oma binokli panna sinna aukudesse.
Näeksin siis kaugemale.
Toon alt binokli.
Kirikuküla jäätisekioskki on nüüd näha.
Näen müüjatki. Ta saab vist kogu aeg jäätist süüa.
Kollast banaani-, punast maasika-, ja rohelist õunajäätist!
Peaks õige suureks saades tegema jäätisetehase.
Binokliga võiks kiigata mistahes suunda.
Mida hirmsat on seal?! See on vist miski ohtlik värk.
Tundub hirmus ohtlikuna. Nüüd vajan kül turvameest või -naist!
Hulda, tule ruttu siia! Siin on miski rõve olend. Selline koletis!
Ta võib mulle kallale tulla, ma ei julge enam liikudagi.
Tule ruttu, Hulda!
Mis hirmus häda seal on? Ons seal usse ja skorpione või?
Või mis sul hakkas? -Seal on miski hirmus rõve muhk.
Vaata ise! -Ah need seal või? Oh sind Panjo! See on minu uus kunstiteos.
Uhked kunstiteosed! -See peab siis kül väga modernne kunst olema.
Need on väga hirmuäratavad. Oleksid võinud mind hoiatada.
Kunst on täitsa juhm. -Tule vaatame koos. Pole nad üldsegi hirmsad.
Jumal räägib kunsti abil tähtsatest asjadest ja siingi on oma lugu.
Need naljakad kotikesed on nagu liblika kookonid.
Ja liblikalegi võib tunduda, et sealt ei tule midagi korralikku.
See on vaid kole ja kohmakas.
Võib olla, et liblikas on täitsa masenduses sellest.
Et ta elu ongi selline imelik klomp.
Igaüks võib mingil ajal nii tunda. Pane korraks silmad kinni.
Kohe näed üllatust. -Pean ma päris kinni, või peaaegu kinni panema?
Ikka päris kinni ja käpadki silmadele.
Nii. See sealt. Paneme sinna ja teine ettevaatlikult sedasi.
Nii, nüüd püsib hästi. -Hulda, sa oled nii salapärane.
Tahad, et muutun uudishimulikuks. Olengi juba.
Või tahad mulle head muljet jätta.
Just, ma tahangi sulle head muljet jätta.
Nüüd võid silmad lahti teha. Mida näed?
Oh heldene aeg, kui ilus. Need on liblikad.
Olid nad nende koletiste sees või?
Ma tahaksin veidi silitada nende tiibu.
Hulda, vaata tiivad on täitsa läbipaistvad!
Naljakas. See koletis, mida kartsin, on seestpoolt nii ilus.
Olen tõeliselt hämmastunud.
Valutame asjade pärast tihti südant, arvates, et kõik läheb nässu.
Aga lõpuks tulebki sellest imeilus liblikas.
Jumal tahab meenutada meile seda, et tulemus võib ka rasketes asjades
olla ääretult hea ja ilus. -Aga liblikat ei tohi ju puutuda.
Ta tiivad võivad päris katki minna.
Hästi, ei puutu tiibu, luban sulle.
Hulda need on nii armsad. Ma paitan neid siit veidi.
Tõlge: Einike Pähn