Kun Jumala kutsuu työhön, -
Hänellä on suunnitelma.
Sitä suunnitelmaa ei paljasteta kutsutulle heti.
Jos olisin tiennyt tulevasta, en olisi uskaltanut aloittaa.
Veli Andreas opiskeli Skotlannissa, lähetyskoulutuskeskuksessa.
Hän löysi yllättäen kellarista täysväripainetun lehtisen.
Lehtinen koski sosialistista nuorten festivaalia Varsovassa.
Sain tietää 96 miljoonan jäsenen nuorisoyhdistyksestä.
En ollut koskaan kuullut siitä.
Meillä taas oli vaikeuksia saada nuoria seurakunnan toimintaan.
96 miljoonaa jäsentä - määrä oli uskomaton.
Tällainen festivaali järjestettiin joka toinen tai kolmas vuosi.
Katsoin tapahtumapaikkojen nimiä - ne olivat vieraita ja etäisiä.
Seuraava festivaali järjestettäisiin aivan pian.
Kirjoitin heille ja kerroin haluavani tulla paikalle.
Sanoin, että tulisin kristittynä, toimien kuin kristitty.
Veli Andreas sai luvan osallistua.
Hän ei kuitenkaan ilmestyisi paikalle tyhjin käsin.
Silloin päätin, että vien mukanani Jumalan Sanaa.
Tilasin Raamattuja, traktaatteja ja Uusia testamentteja.
Hankin ne useiden eri kommunistimaiden kielillä.
Sain materiaalit ja lähdin matkaan. En kertonut matkastani kenellekään.
Veli Andreas katseli loppuparaatia.
Hän sai Raamatusta ymmärryksen siihen, mitä hänen oli tehtävä.
Paraati näytti sotilaalliselta, vaikuttavalta ja hyökkäävältä.
Ikään kuin heillä olisi voimaa.
Mutta Jumala sanoo: "Jokainen polvistuu" -
"jokainen kieli tunnustaa, että Jeesus on Herra."
Laulu ja huuto täytti ilman. Ajattelin: "Tekin polvistutte."
Silloin Veli Andreas luki Ilmestyskirjan luvusta 3 jakeen 2.
"Heräjä valvomaan ja vahvista jäljellejääneitä, -
niitä, jotka ovat olleet kuolemaisillaan; "
Ymmärsin, että minun on mentävä paikallisten kristittyjen luokse.
Olin rahaton, en tuntenut ketään eikä minulla ollut kielitaitoa.
Mutta jotakin syttyi sydämeeni.
Rukoilin "Kyllä, Herra - mutta miten?"
Veli Andreas sai kutsun etsiä ja auttaa vainottua seurakuntaa.
Neljän vuoden aikana Veli Andreas ajoi 150 000 kilometriä.
Hän rukoili ja rohkaisi itsensä unohdetuksi tunteneita kristittyjä.
Kerroin lukevani Johanneksen evankeliumin luvusta 10.
Kukaan ei ottanut Raamattua esille.
Ymmärsin, ettei heillä ollut Raamattuja, joten kysyin asiasta.
"Eikö teillä ole tapana lukea Raamatusta sitä, mistä puhutaan?"
Sain vastauksen: "Jos meillä olisi Raamattuja, tekisimme juuri niin."
Pastori sanoi: "Voisitko tuoda meille Raamattuja?"
Suostuin, koska sellaiseen pyyntöön ei voi vastata kieltävästi.
Vein heille joitakin kymmeniä Raamattuja.
Kuplavolkkariin voi näet piilottaa vain määränsä verran kirjoja.
Työ laajeni itäistä Eurooppaa ja Neuvostoliittoa laajemmalle.
Veli Andreas matkasi Kiinaan, jonne hyvin harva länsimaalainen pääsi.
Hänen tarinansa julkaistiin kirjana, lopulta yli 35 kielellä.
"Sanan salakuljettajaa" myytiin yli 10 miljoonaa kappaletta.
Veli Andreas puhui kirjasta muun muassa TV-ohjelmassa "700:n kerho".
Olet nyt julkisuudessa etkä voi enää salakuljettaa Raamattuja.
Niinhän sinä luulet.
Päättelin siis väärin.
Ensimmäisellä matkallasi tulit rajatarkastukseen, ja rukoilit:
"Jumala, tee näkevät sokeiksi".
Kyllä, rukoilin: "Herra Jeesus - maan päällä ollessasi -
teit monet sokeat näkeviksi. Nyt Sinun olisi hyvä tehdä se toisin päin.
Mutta tee se äkkiä, koska muuten minä olen historiaa."
Kerran autoani tutkittiin neljän tunnin ajan.
Kaksi etsijää auton etuosassa, kaksi takana ja kaksi alla.
Lisäksi kaksi vartijaa tuijotti minua nähdäkseen hermostunko.
Eivätkö he löytäneet Raamattuja?
En menettänyt ainuttakaan Raamattua kahteenkymmeneen vuoteen.
Herralle kiitos!
Kirjan tuoma julkisuus toi Veli Andreakselle tärkeitä tuttavuuksia.
Hän tapasi pastori Deryck Stonen Etelä-Afrikan Johannesburgissa.
Veli Andreaksen oli määrä olla puhujana, -
kun yllättäen alkoi apartheidin vastainen mielenilmaus.
Emme päässeet pois. Lopulta Andreas nousi ja huusi: -
"Haluan kertoa teille kärsivästä seurakunnasta!"
Yhtäkkiä joku nousi ja huusi: "Oletko kommunisminvastainen?"
Andreas huusi takaisin: "Olen Jeesus-myönteinen!"
Tuli täysi hiljaisuus.
Andreas jakoi evankeliumia puolentoista tunnin ajan.
Deryck perusti Etelä-Afrikkaan avustusjärjestön.
Järjestö sai nimen "Open Doors".
Veli Andreas esitti meille vahvan pyynnön ensivierailullaan.
Hän halusi, että rukoilisimme kärsivän seurakunnan puolesta.
Ei vain tavan vuoksi, vaan tarkasti ja ymmärtäväisesti.
Hän lupasi myös toimittaa meille paljon tietoa.
Niiden tietojen avulla voisimme rukoilla älykkäästi.
Toinen avainhenkilö oli Johan Companjen.
Jumala käytti Veli Andreasta jo ennen hänen kuuluisuuttaan.
Ennen kuin hänestä tuli "Sanan salakuljettaja".
Monet nyt lähetystyössä olevat saivat kutsunsa Veli Andreakselta.
Hän haastoi nuoret, kuten minut ja vaimoni, julistamaan kaikkialla.
Johan ja hänen vaimonsa olivat lähetystyössä Vietnamissa.
Heidän oli paettava sotaa.
Veli Andreas kutsui Johanin matkustamaan kanssaan.
Päämäärinä olivat esimerkiksi Filippiinit, Uganda ja Iran.
Yhdysvaltoja kiertäessään Andreas tapasi lakimies Sealy Yatesin.
Sealy yhdisti Veli Andreaksen ja Open Doorsin työt.
Hän yhdisti myöhemmin kymmenen eri maan -
vainottua seurakuntaa avustavat järjestöt -
"Open Doors Internationaliksi".
Järjestön ensimmäinen johtokunnan kokous pidettiin Manilassa.
Sealy valittiin johtokunnan ensimmäiseksi puheenjohtajaksi.
Pian sen jälkeen Open Doors aloitti "Operaatio Helmen".
Tavoitteena oli viedä yhdessä yössä miljoona Raamattua Kiinaan.
Hanke ei ollut vain riskialtis, vaan erittäin vaarallinen.
Jokainen osallistuja oli vaarassa.
Niin laivassa kuin määränpäässä rannalla.
Oliko meillä oikeus saattaa kaikki nämä ihmiset jopa hengenvaaraan?
Päätös kaikelle miettimiselle ja keskusteluille oli lopulta "kyllä".
Lähdimme, koska pyyntö tuli heiltä, jotka itse olivat jo vaarassa.
Teimme sen uskollisuudesta Jumalan antamalle tehtävälle.
Koko operaatio oli hämmästyttävä.
Time-lehti kuvaili hanketta "rohkeimmaksi lähetystehtäväksi".
Olimme siellä ja teimme työn - mutta teimme sen Jeesuksen nimeen.
Kolme vuotta kului. Rukouskampanja Neuvostoliiton puolesta alkoi.
Ympäri maailmaa rukoiltiin seitsemän vuoden ajan.
Kampanja päätettiin, kun Berliinin muuri murtui.
Veli Andreas tunnisti seuraavan kirkkoa kohtaavan uhan.
Vuonna 1980 ymmärsin, että kymmenen vuoden kuluttua -
islam on pahempi uhka Jeesukseen uskovalle kuin kommunismi ikinä.
Open Doorsin toiminta laajeni.
Tavoitteeksi tuli mennä kaikkialle, missä seurakuntaa vainotaan.