Yritin elää normaalia elämää.
Erityisesti yritin pitää salassa lukemani kirjan -
ja suhteeni Herraan Jeesukseen.
Herraa ei voi kuitenkaan kätkeä. Hän on kirkkaana loistava valo.
Vanhempani saivat selville uskoni.
Pian naapurit ja uskonnolliset auktoriteetitkin saivat tietää.
Minut vietiin kuulusteluihin.
Olin kuulustelijoiden edessä ja he kysyivät, onko tämä kaikki totta: -
Olenko lukenut Raamattua ja uskonko Jeesukseen?
Tiesin, ettei pitäisi myöntää. Huomasin silti sanovani: -
Kyllä, olen Jeesuksen seuraaja.
Päätehtäväni on vieraanvaraisuus.
Maani kansalaiset tulevat tänne lääketieteellistä apua varten.
Niinpä avaan kotini heille ja tarjoan majoituksen ja ruuan.
Lähden myös heidän mukaansa lääkärille oppaana ja tulkkina.
Välillä on vaikeaa. Joskus he eivät halua syödä kanssani, -
koska olen Jeesuksen seuraaja.
Kiitos kaikille, jotka rukoilette.
Tiedän, että jotkut ovat rukoilleet puolestani vuosia, -
vaikkemme ole koskaan tavanneet. Silti he rukoilevat jatkuvasti.
Haluan kiittää heitä heidän uskollisuudestaan Herralle.
En voi palata yhteisööni. Vaikka aikaa kuluu, en totu siihen.
Se on tuskallista, mutta toisaalta tiedän kuuluvani Jumalan yhteisöön.
Siten selviän.