He tulivat kotiimme kello 7.30 aamulla, kun vielä nukuimme.
Mies oven takana sanoi olevansa postinkantaja. Kun avasin oven, -
hän työnsi jalan väliin. En voinut sulkea ovea tai tehdä mitään.
Sisareni oli nukkumassa viereisessä huoneessa eikä isäni ollut kotona.
Hän kertoi, että heillä oli lupa tutkia kotimme.
Aikaisin aamulla heräsin ja näin äidin istuvan sänkyni vieressä.
Sitten kuulin radiopuhelimen ääniä. Kysyin äidiltäni: "Mitä tapahtuu?"
He alkoivat penkoa kotiamme.
Menin katsomaan ja kaikki tavaramme olivat lattialla.
He poimivat mitä tahansa, mikä liittyi kristinuskoon.
He jopa tonkivat WC-istuimen ja pesukoneen.
He pyysivät näyttämään perhekuvia.
He etsivät kuvia, joissa olimme muiden kristittyjen kanssa.
He käskivät minua soittamaan miehelleni meidän puhelimellamme.
Valitsin hänen numeronsa ja sitten agentti otti puhelimen minulta.
He soittivat isälleni kotipuhelimestamme.
Puhelimessa mies puhutteli minua nimeltä ja käski tulla heti kotiin.
Mietin, mitä tulee tapahtumaan. Jäämmekö lopulta henkiin vai emme.
Kotiin tullessa näin neljä miestä. He laittoivat minut käsirautoihin.
He laittoivat isälleni käsiraudat ja sitoivat hänen silmänsä.
He eivät kertoneet minne hänet vietäisiin. He vain ottivat hänet.
Juuri silloin ja siellä, tunsin Jeesuksen vierelläni.
Jeesus on tämän kaiken arvoinen.
Ja minun mielestäni emme ole vielä maksaneet mitään hintaa!
Nähtyäni nämä kortit...
Uskoin aina, ettei kukaan ajatellut meitä, -
ettei kukaan pitänyt meitä mielessään.
Näiden korttien lähettäminen meille on osoitus siitä, -
että valtavan monet ajattelevat meitä -
ja rukoilevat puolestamme.
Rukoilen kaikkien näitä kortteja kirjoittaneiden puolesta, -
että heillä olisi rauha ja siunausta elämässään.
Kiitän heitä.