VAARALLINEN USKO
Apostoli Paavali. Näin ajattelemme hänestä: nimi oli Paavali, -
ammattina apostoli. Pyhän kuuloinen työ. Hän teki tietysti muutakin:
kirjoitti kirjeitä, pohti teologisia teemoja. Nekin olivat pyhiä töitä.
Apostolien teot kertoo muutakin. Luvussa 18 Paavali menee Korinttiin.
Jakeissa 3-4 hänestä kerrotaan mielenkiintoinen yksityiskohta:
Hän oli ammatiltaan teltantekijä.
Emme pohdi tätä paljonkaan, koska keskitymme häneen teologina -
ja seurakuntien perustajana. Mutta yhtä ei ole ilman toista.
Ehkä muuten Paavalilla ei olisi ollut kenelle kirjoittaa, -
eikä välttämättä paljon sanottavaa.
Teltantekijät käyttivät materiaalina kankaan lisäksi myös nahkaa.
Kuten monilla käsityöläisillä, Paavalilla oli monia taitoja.
Hän pystyi myös matkustamaan. Hän tarvitsi vain työkalukäärönsä.
Ne mukanaan hän pystyi matkustamaan ja elättämään itsensä.
Paavalin kaltaisten ihmisten oli voitava liikkua kahdesta syystä.
Ensiksi, hän halusi kiertää opettaen ja julistaa evankeliumia muualle.
Toiseksi, juuri siksi hänet karkotettiin usein kaupungeista.
Siksi hän tuli Korinttiin, 18. luvussa: Karkotettuna Filippistä, -
ja ajettuna pois Tessalonikasta ja Beroiasta väkijoukon jahtaamana.
Korintista hän sai kodin ja työtilan Aquilan ja Priscillan luota.
Paavalin tavoin hekin olivat teltan- tekijöitä ja Jeesuksen seuraajia.
Heidätkin oli ajettu pois, -
joskin Roomasta, keisarin käskystä. Heidän asuinolonsa voi kuvitella.
Korintti oli täynnä työpajoja aukioiden tai torien ympärillä.
Niissä käsityöläiset työskentelivät. Omistajat asuivat usein yläkerrassa.
Priscilla ja Aquila vuokrasivat ehkä sellaisen. He nukkuivat yläkerrassa.
Paavali nukkui kai työpajassa.
Tämä oli Korintin seurakunnan alku.
Kolme pakolaista koolla teltantekijöiden työpajassa.
Heillä ei ollut kirkkorakennusta. Alkukirkko kokoontui, -
kotiympäristössä, oli kyseessä Rooma, Jerusalem tai Korintti.
Ensimmäiset vuosisadat kristillinen kirkko oli pääosin kotikirkko.
Joskus kristityt menivät synagogaan, mutta pian heidät häädettiin niistä.
He kokoontuivat arkisissa paikoissa: taloissa, huoneissa, työtiloissa.
Apostolien teot kertoo Priscillan, Aquilan ja Paavalin käännyttämien -
alkaneen lopulta kokoontua Justus-nimisen miehen talossa.
Ensin, kun heitä oli vain muutamia, kokoontumiset olivat kai työpajassa.
Kuvittele varhainen seurakunnan kokoontuminen Korintissa.
Ne olivat viikon ensimmäisenä päivänä aamuvarhain tai iltamyöhään.
Oli tavattava työajan ulkopuolella, sillä sunnuntai oli arkipäivä -
ja he kävivät töissä. Työkalut siirrettiin, lattia lakaistiin, -
ikkunaluukut suljettiin, huone valaistiin öljylampuilla.
He istuivat vuotakasoilla, kangaspakoilla tai köysikerillä.
Siellä, hyvin tavallisessa tilassa, he jakoivat epätavallisia asioita:
Leivän ja viinin, sekä kertomuksia Jeesuksesta. Sekin pitää muistaa, -
että heillä oli vain Raamatun osia, kuten ehkä kopioita kirjeistä -
tai VT:n osia, muttei koko kirjaa kaikkine hyväksyttyine osineen.
Sitä kirjoitettiin vielä. Heillä oli kertomuksia Jeesuksesta, -
kuultuna, muistettuna ja kerrottuna, sekä monen heistä itse näkemänä.
Tämän kuvan seurakunnasta monet kristityt ympäri maailmaa tuntevat.
Yhä salaiset kristityt kokoontuvat usein huoneistoissa tai taloissa.
Kuvitellaanpa salaisen seurakunnan kokoontuminen tavallisessa talossa.
Ihmiset saapuvat yksi kerrallaan, etteivät he herätä liikaa huomiota.
Ihmiset istuvat lattialla pimeässä. Ei saarnaa tai äänekästä musiikkia.
Kuten Paavalin alkuseurakunnassa, kenelläkään ei ole Raamattua mukana.
Heillä voi olla niitä kotona, mutta kukaan ei kanna niitä mukana.
Sen sijaan Raamattu on heillä täällä, päässä ja sydämessä.
Näitä seurakuntia on joka puolella: Iranissa, Kiinassa... Kaikkialla, -
missä uskovat eivät voi kokoontua muuten. Joskus pakolaisuuden takia.
Monet kristityt on Priscillan ja Aquilan tavoin karkotettu kodistaan.
Irakissa eräs pakolaiskristittyjen ryhmä kokoontuu teltassa, -
pienen aukion keskellä. Paavali olisi ollut siellä kuin kotonaan.
Heidän aiempi kirkkonsa on nyt äärimuslimien valtaamassa paikassa.
He ovat oppineet improvisoimaan. Heidän seurakuntansa johtaja sanoo:
"Pidämme jumalanpalvelukset ja rukoukset kuten omassa kylässämme, -
niin, että kirkkomme ja kylämme pysyvät mielessämme."
"Kaipaan kotia, mutta jos minut kutsutaan palvelemaan autiomaassa, -
voin silti toimia siellä. Voin rakentaa kirkon hiekasta."
Kun uskosi on vaarallista, on oltava valmis liikkuvaan elämään.
Jeesus kutsui lähtemään liikkeelle, koska poistuessa mukavuusalueelta, -
näet kuinka vahva uskosi on. Alkukirkko oppi tämän ja sen, -
että koska Jeesus oli heidän kanssaan, missä vain voi kokoontua.
Sana oli heidän sisimmässään. Samoin on vainotulla kirkolla.
Open Doors toimittaa Raamattuja, eivätkä sanat jää kirjan sivuille.
Monet tapaamani vainotut ovat muistaneet pitkiä raamatunjaksoja.
Afrikassa näin turvakodissa uskovien oppivan valtavia osia Raamatusta -
ja he pystyivät toistamaan ne ulkoa.
Miksi? He valmistautuivat palaamaan koteihinsa, joissa olisi vaaraksi -
omistaa Raamattu. Siksi he kantavat sitä sisimmässään.
Koska he pitivät sen mielessään, he kantoivat sitä myös sydämessään.
Ehkä joskus tukeudumme liikaa ulkoisiin apukeinoihin.
Varta vasten tehtyjä rakennuksia, hienosti sidottuja Raamattuja -
ja ylistysbändejä. Meidän ei tarvitse muistaa Raamattua, -
voimme vain hakea kohdan. Helposti kiinnitämme liikaa huomiota -
lukuihin, rakennuksiin ja rahaan. Alkukirkkoa kiinnostivat muut asiat:
Jokapäiväinen elämä, opetuslapseus, vaarat ja ehkä jopa autiomaa.
Sillä oikealla asenteella, kirkon voi rakentaa jopa hiekasta.