Ensimmäinen asia, jonka he vievät, on nimesi.
Et ole enää ihminen.
Sinusta tulee pelkkä numero.
Minua ruokitaan, kohdellaan ja käytetään kuin eläintä.
Kunnes kuolen.
Minut raahataan ulos ja jätetään mätänemään kuin eläin.
Mutta...
Minulla on edelleen toivo.
Paetessani Kiinaan ajattelin, että olen löytänyt vapauden.
Elin suojaisassa turvatalossa, -
ja kanssani rukoiltiin.
Mutta jäin kiinni. Minut vietiin vankina takaisin Pohjois-Koreaan.
Minut riisuttiin alastomaksi, -
ja kehoni tutkittiin kauttaaltaan.
Kun he olivat valmiita, -
minulle annettiin edellisen vangin vaatteet.
Jatkuvia kuulusteluja.
Ja pahoinpitelyjä.
Mistä tahansa syystä, -
tai ilman mitään syytä.
Jos myönnän, että kiinalaiset kristityt auttoivat minua -
ja että löysin Kristuksen, -
minut tapetaan varmasti.
Nopeasti tai hitaasti.
Selli on päivisin kuuma ja öisin kylmä.
Saamani ruoka ei riitä pitämään minua elossa.
Mutta en ole yksin.
Vankila ei ole täysin hiljainen.
Aikanaan, kun kutsutaan vankia 42, minä en enää vastaa.
Olen kuollut tänne.
Vaatteeni ja numeroni annetaan seuraavalle vangille numero 42.
Voin vain rukoilla - sydämessäni. Ei koskaan ääneen.
Itkien sydämeni kaipaa Isääni.
Isä, ota luoksesi tämä syntinen tyttäresi.
Suojele minua vuorilinnassasi ja kilpesi alla.
Ota minut rauhan siipiesi suojaan.
Suomennos ja tekstitykset: Open Doors Finland ry