Kas elu tekkis juhuslikult või planeeritult?
Kas Jumala olemasolu saab teaduslikult tõestada?
Endine ateist Pekka Reinikainen töötas 35 aastat arstina,
nüüd viib ta meid teekonnale neid asju uurima.
KAS JUMAL ON OLEMAS?
Kuidas sobivad kokku diosaurused ja Piibel?
Piibli kirjutamise ajal ei olnud nimetust "dinosaurus" olemas,
see tuli kasutusele alles palju hiljem ehk siis, kui leiti nende
esimesi kivistunuid luid, aga Piibel räägib suurtest loomadest,
nagu näiteks Iiobi raamat behemoti-nimelisest loomast.
Behemot tähendab hiigelsuurt looma.
Piibli muudes kohtades räägitakse lendmadudest ja merekoletistest.
Piiblis on 30 kohta, kus kõneldakse seda tüüpi loomadest,
mis oleksid võinud olla dinosaurused:
tiibsisalikud, dinosaurused või suured meres elavad ürgsisalikud
nagu plesiosaurus või ihtüosaurus -
need suured kiskjad, kellest ka Piibel kõneleb.
Dinosauruste uued hämmastavad leiud on kinnitanud seisukohta,
et diosaurused elasid ajal, kui Iiobi raamat behemotist kirjutas.
Iiobi raamatut peetakse Piibli raamatutest vanimaks.
Iiobi raamatus on muide pikim tsitaat Jumala kõnest.
See loomise ülistus on tõesti lugemist väärt.
Need uued üllatavad dinosauruse leiud on kõva pähkel ateistidele.
Kui nüüd leiti evolutsiooni järgi 68 miljoni aasta vanusest
dinosauruse fossiilist pehmeid kudesid, siis see nõuab seletust.
Meile, usklikele kristlastele, on see üks eriti tähtis küsimus,
mida esitada uusateistidele, kes räägivad,
et Piibel on ainult muinasjuturaamat,
Darvinismi järgi määravad Maa kihististe vanuse juhtfossiilid.
Uuritakse, mis aegkonnas darvinismi järgi neid olendeid elas
ja kui neid olendeid leitakse, siis annabki see kihististe vanuse.
Aga selline määramine on suuresti ringpõhjendus.
Teiste sõnadega, kui kihistisest leitakse dinosauruse fossiil,
kes elas evolutsiooniteooria järgi 68 miljonit aastat tagasi,
annab see kihistise vanuseks 68 miljonit aastat -
väga tüüpiline ringpõhjendus.
Pehmed koed, nagu valgud, säilivad maapinnas
maksimaalselt mõni tuhat aastat - seda mõistab ka võhik.
Kui su lehm või muu suurem loom sureb, kaevad sa tagaaeda haua,
matad looma, visates peale paar meetrit kruusa ja tasandades maa,
ja kui sa lähed 68 miljoni aasta pärast vaatama, mis loomast sai,
teab igaüks, et seal pole midagi, kõik on muutunud mullaks.
Kuidas siis sai loomas, kes elas evolutsiooniteooria järgi
68 miljonit aastat tagasi, leida pehmeid kudesid,
mis pole mullaks muutunud? Pehmed koed muutuvad mullaks,
sest maapind on täis baktereid, kes lagundavad pehmete kudede valke,
mis on bakteritele toiduks ja bakterid söövad need kohe ära.
Valke ei saa järele jääda, need lähevad otsekohe aineringesse.
Paljudel muinasrahvastel on lugusid suurtest loomadest, nt draakoneist.
Nende lugude aluseks võivad olla pealtnägijate tunnistused.
Need lood on üldiselt omavahel väga sarnased.
Iiobi raamatu 40. peatükk toob täpseid detaile behemotist,
hiigelsuurest loomast. Öeldakse, et tema saba oli kui seedripuu
ja luudel punutud kõõlused. Uue Piibi järgi on behemot jõehobu,
aga jõehobu saba on kui väike sõrm püsti, see pole seedripuu moodi!
Dinosauruse saba meenutab aga seedrit ja sellise saba tõstmiseks
vajas ta punutud kõõluseid, vastupidavaid nagu punutud tross.
Dinosaurus ongi ainus loom, kel on punutud kõõlused nagu palmitud sai.
See detail pälvis nii palju tähelepanu, et professionaalsed
paleontoloogid leidsid: siin on selge viide dinosaurusele.
Punutud kõõlus oli vältimatu, muu poleks talunud väljasirutatult
tuhandete kilode raskust saba.
Varalahkunud kuulsa kivististe spetsialisti Stephen Jay Gouldi,
Harvardi Ülikooli professori arvates vastab behemoti kirjeldus
dinoaurusele - tuleks lisada, et Gould polnud usklik inimene,
vaid veendumustelt marksistlik ateist, juudi soost teadlane.
Olen kirjutanud sel teemal raamatu "Dinosauruste saladus ja Piibel",
kus käsitlen teisigi teemasid, nagu veeuputuse-eelse maailma
võimalikku ökoloogiat - laiuvaid metsi, millest tekkisid söelademed,
kust nüüd avastatakse jälgi elust ja muud huvitavat.
Piibel räägib meile draakoneist, lendmadudest, behemotist,
leviaatanist, ja eriti behemoti kirjeldus klapib ideaalselt
dinosauruse kirjeldusega - ja seda kinnitab marksistlik ateist,
paleontoloogia professor - varalahkunud Stephen Jay Gould.
Mitmete rahvaste kunstis leidub palju joonistusi ja skulptuure,
mis, huvitav küll, on omavahel väga sarnased.
Raamatus "Dinosauruste saladus ja Piibel" toodud keskajast pärit
joonistus ja skulptuur näitavad, kui tõetruult kunstnik näiteks
dinosauruse jäset on kujutanud. Niisiis, kus suitsu, seal tuld.
Huvitav, et vast enim hinnatud soome arstiajakiri Duodecim
seda kirjeldab - arstid on ju üsna eelarvamustevabad.
Jälgin isegi medisiiniartikleid, näiteks Ameerika Arstide Liidu
ajakirja Journal of American Medical Association,
kust sain esmakordselt teada, et teadlane Mary Schweitzer
leidis dinosauruse pehmeid kivistumata kudesid.
Vaatame, mida soomekeelne Duodecim sellest 2005. a. kirjutas.
Tsiteerin: "Uurijad avastasid Kaljumäestiku põhjaosast
igivana tyrannosaurus rexi skeleti, demineraliseerisid aseptiliselt
reieluu tüki ja neil õnnestus eraldada läbipaistvaid, elastseid
ning õõnsaid veresooni. Sooni võib venitada mitu korda nii,
et nad taastavad oma algse suuruse. Sooned moodustavad luus
tüüpilise hargneva Haversi kanalitelaadi süsteemi.
Soone sisepinnal on näha endoteeli rakutuuma moodi laiendeid
ja tõenäoliselt endoteelirakkude vahelisi ühendusi.
Soonte sees on punakaspruune tuuma moodi struktuuridega vererakke.
Immunoloogilises katses reageeris türannosauruse luupulber
evolutsioonis hästi säilinud antigeenide (kana kollageeni ja
lehma osteokaltsiini) antikehadega, tõestades, et proov sisaldas
mõnevõrra selle sisaliku algseid proteiine ehk valke.
Teadlased uurivad veel, kas sellest erakordselt hästi säilinud
kivistisest saaks eraldada sisaliku DNA-d.
Tegemist pole uue teadusfilmi proloogiga, vaid paleontoloogirühma
ajakirjas Science avaldatud teatega.
Pehmete kudede, nagu elastsed sooned ja vererakud,
erakordselt hea säilivus viitab sellele, et proovis on alles
algseid proteiine ja isegi DNA-d.
Siit on veel pikk tee erakordse võimaluseni,
et need orgaanilised molekulid võiksid olla säilinud algsel kujul.
Nende molekulide iga pole mu teada veel süsiniku meetodil määratud.
Süsiniku isotoop C14 tekib atmosfääri ülaosas lämmastikust
kosmilise kiirguse toimel.
C14 isotoobi poolestumisaeg on umbes 5700 aastat ja sellega saab
määrata orgaaniliste ainete vanust 5000 aastat tagasi üsna täpselt.
On üritatud määrata vanust 50 000 aastat tagasi, aga see on ebatäpne.
Ootan huviga looma vanuse määramist radioaktiivse süsiniku meetodil.
Radioaktiivse süsiniku meetodil on vanust seni edukalt määratud isegi
vanadest proovidest, nt 300 milj aastat vanast söekaevanduse söest.
Sealt leitud radioaktiivne süsinik tõendas, et kaevanduse süsi
pole 300 miljoni, vaid ainult paari tuhande aasta vanune.
Süsiniku meetodil pääseme seega vaid mõne tuhande aasta taha.
Seevastu teiste vanuse määramise meetoditega
nagu heeliumi hulga määramisega graniidi tsirkoonikristallides saab
määrata graniidi iga. Graniidis on tsirkooni poolvääriskivikristalle,
mille sees on uraani üks isotoop, mis muutub tina isotoobiks,
kusjuures vabaneb heelium - väärisgaas, mis kiiresti hajub.
Paari miljardi aasta vanuseks peetud graniidi uurimisel leiti,
selles oleva heeliumi järgi on graniidi iga 6000 a ringis,
mitte miljardeid aastaid.
See on väga huvitav, uuringud jätkuvad ja lisa võib lugeda netist
raamatust "Thousands not Billions", mis on Ameerika uurijate kokkuvõte
radioaktiivsüsiniku jt isotoopidega aja määramise uuringutest.
Aga selge on - pehmed koed tõestavad seda -
et dinosauruseid on elanud siin mõned tuhanded aastad tagasi.
See on väga huvitav ja põnev.
Tõlge: Anne Tamberg