Kas elu tekkis juhuslikult või planeeritult?
Kas Jumala olemasolu saab teaduslikult tõestada?
Endine ateist Pekka Reinikainen töötas 35 aastat arstina,
nüüd viib ta meid teekonnale neid asju uurima.
KAS JUMAL ON OLEMAS?
Mis on evolutsiooni tõendid? Evolutsiooni tõendid ei ole
viimase saja aasta vältel õigupoolest kuigi palju muutunud.
Seegi kõneleb midagi teooriast, mis on nagu paigale tardunud.
Uut tõestusmaterjali pole esitatud, vaid vanad põhitõendid on ikka veel
need, mida meelsasti esitatakse, sest muud ei olegi.
Võiks oletada, et nii kesksel teoorial, mis mõjutab
kõiki elu alasid ja filosoofilist mõtlemist otse või kaudselt,
oleks veenvamaid tõendeid ja et see elaks dünaamiliselt muutuvana
tänapäeva maailmas, aga nii ei ole.
Näiteks meditsiinis toimuvad muutused nii kiiresti, et kui ma
loeksin oma erialal kõike eelmisel aastal avaldatut, kuluks selleks
mitukümmend aastat, kui kulutaksin selleks kogu oma aja.
Teadus areneb muidugi kogu aeg edasi ja see on hea,
aga evolutsiooniteooria on tardunud justkui ikoonilaadseiks tõendeiks,
mida valvatakse ja mida ei tohi kahtluse alla seada.
Aga vaatame veidi, mida ateistid evolutsioontõendeina esile toovad.
Tõendusmaterjal on üllatavalt napp; olen leidnud kolm tõendit
evolutsiooni kohta raamatust, mille autor on evolutsionist Mark Ridley.
Sealt leiab kolm põhitõendit. Esimene neist on variatsioon,
teine homoloogia ja kolmas tõendusmaterjal on fossiilid.
Variatsioon tähendab seda, kui nt sugukonnas jagunevad loomad
alamliikideks või tõugudeks - ja see toimub ju tõesti nii.
Saab aretada erinevaid tõuge, mille näiteks on 400 koeratõgu.
Aga kui uurida loomise seisukohalt, siis moodustab sugukond
klassifikatsioonis põlisrühma ja saab kõnelda koerlastest.
Hundilaadsest esiisast sai aretada üle 400 koeratõu.
Aretaja püüdis saavutada jäsemete lühenemist, nii et tekiks urukoer,
või muid omadusi, näteks jahikoera aretades.
See näitab, et sugukonnas ehk loomist uskuva inimese jaoks
loodud põlisrühma sees on info väga geniaalselt programmeeritud.
Põlishundist tekkis koer, looduses aga rebased, koiotid ja šaakalid.
Variandid on muutuvate loodusolude, külma ja kuuma kliima jaoks varem
programmeeritud ja saadaval nii looduse kui ka aretaja jaoks.
Kui uurida koerte aretust, mis on jõudnud äärmusliku piirini,
võib leida, et neid koeri vaevavad sageli väga paljud haigused.
Liikide variatsioon looduses on viinud kaslaste esindaja gepardi
väljasuremise ääreni, sest see loom on arenenud niivõrd kiireks,
et tagasiteed põlisrühma tal enam pole.
Loomise kohalt on huvitav, et kui loomad pääsesid Noa laevas,
tuli laeva võtta üsna vähe emas- ja isasloomi algsest loomarühmast.
Nad võivad kiiresti varieeruda ja kogu mitmekesisuse taastada.
Kui laeva oleks sattunud paar gepardeid, siis sealt poleks teed
tagasi esialgseks liigiks, nagu ka taksikoerast ei saa tagasi hunti.
Me teame vähe sellest, kuidas Jumal talletas info põlisrühma geenides,
ent arvatakse, et seal on transposoonid, siirduvad elemendid,
mille abil saavad tekkida variandid.
Variatsioon, mida on kasutatud evolutsiooni tõendina, kõneleb
hoopis geniaalsest loomisest ja aitab mõista, et taksikoer ei ole
muteerunud hunt, vaid need tunnused on programmeeritud algvarianti ja
aretaja ainult valib need välja ning toob esile.
Selline geneetiline ja välimuse varieerumine populatsioonides
tuleneb rekombinatsioonist, mis kaasneb sugulise paljunemisega,
ja mutatsioonidest sugurakkude tekkimise ajal.
Suguliselt paljuneva populatsiooni varieerumine ongi väga suur.
Ometi ei ületa see põlisrühma või sugukonna variatsiooni piire,
ehk koerast ei saa kassi.
Evolutsiooni pooldajad näevad seda nii, et makroevolutsioon, näiteks
areng ahvenast inimeseks, hõlmab olulisemad suunad ja muutused,
nagu imetajate teke ja õistaimede mitmekesistumine eri suunas.
Nad nagu võiksid elu ajalugu suures plaanis vaadates näha evolutsiooni.
See sõltub muidugi vaatajast - nähakse seda, mida tahetakse näha.
Makroevolutsiooni muutusi pole kerge näha, kui sellesse ei süvene.
Pole pealtnägija kirjeldusi ja me konstrueerime elu ajaloo, kasutades
olemasolevaid tõendeid: geoloogiat, fossiile ja elavaid organisme.
Targutanud selle üle, millised evolutsiooni muutused aset leidsid,
üritame mõelda, kuidas need toimusid, ehk loome lugusid.
Kas või Darwini teose näide karust, kes läks ujuma ja arenes vaalaks.
Just nagu mikroevolutsioonis, toimivad varieerumisel tõepoolest
evolutsiooni mehhanismid (neid kasutavad ka aretajad), nagu
mutatsioon, geenisiire, geenitriiv, looduslik valik, ning need võivad
seletada paljusid suures mõõtkavas toimuvaid muutusi elu ajaloos
evolutsionisti seisukohalt. Aga nii see ometi ei toimu.
Varasemas saates tõdesime, et mutatsioone ei teki piisavalt.
Bakteripopulatsioonis kuluks vaid seitsme samasuunalise mutatsiooni
tekkeks kümme astmel 27 aastat.
Väidetud evolutsiooni mehhanismid: mutatsioonid, ränne, geenitriiv ja
looduslik valik võivad evolutsiooni pooldajate arvates tekitada
hulga evolutsioonilisi muutusi, kui selleks on piisavalt aega.
Nende nägemus on, et kui see toimub 3,8 miljardit aastat,
siis võib tekkida mida tahes.
Selline pareerimine on siiski vaid suitsukate: võimatu asetatakse
pika ajaperioodi taha, aga võimatu ei muutu ometi võimalikuks,
kui selle teostumiseks varutakse piisavalt aega.
Ainuüksi termodünaamika takistab seda: termodünaamika II seadus
ütleb, et kõik laguneb, ja nii toimub ka raku infopangaga.
3,8 miljardit aastat tagab vaid, et info jõuab tuhandeid kordi hävida.
See jõuab hävida juba mõnesaja tuhande aasta jooksul,
sest me elame langenud maailmas.
Looduslik valik ja aretus võivad tekitada loomades ja taimedes
muutusi ja nende vahe on selles, et looduslik valik toimub looduses,
aga aretust teevad inimesed.
Aretuses valib aretaja soovitud omadused, misjärel ristatakse
soovitud omadustega emane ja isane ja järglastest valitakse need,
kellel on häid omadusi enim ja ristatakse neid edasi.
Seda jätkatakse paljude sugupõlvede ajal ja tulemused
võivad olla päris üllatavad.
Siin on koera esiisaks peetud hundipaar.
Kuidas sai hundi järglane madalad jäsemed? Siirduvad elemendid
on väga tähtsad variatsiooni ehk mikroevolutsiooni puhul.
Need seletavad veeuputusejärgset kiiret populatsioonide taastumist
looduse põlisrühmas sugukonnas.
Homoloogia aga on organismide omaduste sarnasus,
mis arvatakse tulevat nende ühtsest päritolust.
Need sarnasused võivad aga tulla ka ühtsest kavandajast.
Näiteks ülajäsemetes on õlavarres üks luu, käsivarres kaks luud,
randmes rohkem luid: sel on puhtalt praktiline põhjus, sest see
ei toimiks, kui õlavarres oleks kaks ja käsivarres üks luu.
Evolutsiooniga seoses räägtakse ka konvergentsist.
Hail ja ihtüosaurusel on sarnane ehitus, kuigi nad pole suguluses.
Ka see pööratakse evolutsiooni kasuks, kuigi mingist sugulusest
ei saa siin loomulikult juttugi olla.
Kuigi ihtüosaurused olid kala moodi, ei olnud nad kalad.
Bioloog Stephen Jay Gould pidas ihtüosaurust oma lemmiknäiteks
konvergentsist, kus sarnane ehitus on analoogiline,mitte homoloogiline.
Gouldi järgi konvergeerus see rühm kalade suunas niivõrd tugevalt,
et tal arenes seljauim ja saba vee suhtes täpselt voolujooneliseks.
"See ehitustüüp on märkimisväärne, sest see arenes mitte millestki",
kinnitas Gould ausalt.
Nagu näeme, räägivad evolutsiooni tõendid - variatsioon ja homoloogia
ehk ehituse sarnasus, pigem loomisest ja ühtsest Loojast.
Fossiilide teema juurde tuleme veel tagasi.
150 aastat vana darvinistlik mõtlemine, tänapäeval neodarvinism,
on teooria, millel pole veenvaid tõendeid tänapäevasel arvutiajastul.
Tõlge: Anne Tamberg