Kas elu tekkis juhuslikult või planeeritult?
Kas Jumala olemasolu saab teaduslikult tõestada?
Endine ateist Pekka Reinikainen töötas 35 aastat arstina,
nüüd viib ta meid teekonnale neid asju uurima.
KAS JUMAL ON OLEMAS?
Meie rakkudes olev info on paigutatud DNA ahelasse
Kui mõelda, et kõik saime alguse ühest viljastatud munarakust,
siis see on tohutu info hulk,
mis sisaldub munaraku meetri pikkuses DNA kaksikahelas.
Sinna on programmeeritud silmade ja juuste värvus,
info indiviidi arengu kohta, kuidas loode emaihus kasvab.
Seal on programmid sadade rakkude valmistamiseks,
programmid ainevahetuse, seedimise korraldamiseks,
immunsüsteemi tarbeks,
südamelöökide, neerude töö, hingamise regulatsiooni jaoks jne.
Ühte viljastatud munarakku, mis me kõik oleme olnud,
on kätketud kogu inimindiviid, isegi sõrmejäljed.
Me oleme kõik indiviidid, kahte samasugust inimest
ei ole sündinud ega saa sündida.
Isegi identsed kaksikud erinevad, sest neil on DNA erinevusi.
See pidi olema väga andekas programmeerija,
kes on üheainsa raku infopanga,mis sisaldab ca 3500 milj koodisümbolit,
selle kõik programmeerinud, ka ajutegevuse.
See avastus on väga võimas argument Looja olemasolust.
Programmeerimine eeldab programmeerimiskeele olemasolu.
On vaja sümboleid, millest kõneleme hiljem,
on vaja programmeerimise keelt,
ja programmeerijat, sest programmid ei sünni iseenesest.
Vaja on tõlkeprogrammi, sest organismis kõneldakse eri keeli.
Seal kõneldakse DNA keelt ja valkude keelt.
Niisiis on vaja automaatset tõlkesüsteemi.
Kõik see toimub ensüümide abil.
Ensüümid on kui masinad, mis töötavad miljonikordsel kiirusel.
Ensüümideta ei ole elu, sest kõik need tegevused peavad toimuma
nanosekundite jooksul, väga kiiresti ja koordineeritult nii,
et tuhanded bioprogrammid oleksid üksteisega kommunikatsioonis.
On vaja DNA-programmi tõlgendajat.
DNAd tõlgendab splisiosoom, väga-väga keeruline molekul,
mis liigub ahelal, hangib infot, teeb tooteid või regulatsioonisüsteeme.
DNA kiirel kopeerimisel tekib muidugi vigu,
sest infot kopeeritakse sümboli kaupa.
Elu lõppeks ruttu, kui rakkudes poleks parandussüsteemi,
mis kontrollib tulevat infot ja parandab tekkinud vead.
Ei piisa keelest, sümboleist, programmeerijast ja toimetajast.
Vaja on ka õigekirja-, parandus-, ja kopeerimissüsteemi.
Selline programmeeritud arvuti on samas ka tehas, mis toodab
vajaminevaid rakke, aineid ja viib need õigesse kohta.
Rakk on kui keerukas arvuti koos end ise kopeeriva tehasega.
Arvutiterminoloogias: vaja on tarkvara, rauda, tehast, logistikat
aga ka automaatselt järglasi tootvat arvutit.
Nii mõistame veidi geniaalsust, mis loomises sisaldub.
Kujutle, et su sülearvuti tekiks ise eraldi olevaist osadest
ja hangiks seejärel sümbolid, millega toota programme.
Arvuti kodeeriks ise sobiva programeerimiskeele ja
teeks seejärel ise tuhandeid koordineeritud bioprogramme.
Arvuti peaks õppima veel endast koopiaid tegema, jagunema,
et tekiks arvutipoeg ja -tütar, kes jagaksid pooleks endas oleva
info ja ühendaksid need juhuslikult uueks arvutiks, kusjuures uus
ehk tekkiv arvuti oleks alati erinev varasemast arvutist.
Arvuti peaks suutma kopeerida, poolitada ja ühendada andmed
nii, et tekiks taas uus arvuti.
See avab veidi küsimust sellest, kas Jumal eksisteerib või ei.
Võib öelda, et tänapäeval on väga raske olle ateist.
Ateistiks olemine nõuab suurt usku.
Uskuda, et rakud on kui arvutid, kes sünnivad iseenesest,
juhivad end ise, toodavad aineid, paljunevad,
annavad automaatselt järglasi.
Ateist peab uskuma, et taolisi imesid juhtub,
kui ta kinnitab, et Jumalat pole olemas.
Just siin on tänase vestluse iva.
Kaasajal võib kristlane viidata teadusavastustele ja uuringutele,
mis vaieldamatu kindlusega näitavad, et rakkude näol
on tegu ääretult geniaalse disaini ja planeerimisega.
See kinnitab meie usku Loojasse.
Ateistil on raske hoolikalt, aste-astmelt teaduslikult tõestada,
et kõik see oleks võimalik ja tekiks ilma Jumalata.
Muidugi, ateist väldib sellist küsimust ja kinnitab, et rakud,
nende bioprogrammid ja hulkraksed organismid tekivad ise,
sest selleks on olnud palju aega.
Aga ateist ei pea silmas tõsiasja, et aeg on arengu vaenlane,
sest aeg lõhub kõik süsteemid.
Kui mõni süsteem olekski ise tekkinud,
siis oleksid kuhjuvad vead need süsteemid ruttu hävitanud,
kui kõigil rakkudel poleks kontrolli- ja parandusvõimet.
On hea, kui kristlased tunneksid neid argumente,
õpiksid ja kasutaksid neid võitluses uusateismiga,
mis ründab raevukalt Jumala olemasolu.
Selle teema tundmine on ka seepärast tähtis, et kui me kristlastena
neile faktidele viitame, siis võime panna ka ateistid oma väiteid
ümber hindama ja nii võib ka mõni ateist Jumalat tundma õppida,
kui ta neid asju mõistab.
Igatahes peavad ateistid hakkama oma argumente rohkem lihvima,
mitte rääkima ürgookeani ainesegust, mis vähehaaval
"lõi" infot mõistvad ja paljundavad arvutid,
mis ehitavad tehaseid ja toodavad tooteid.
Kogu meie kaunis loodu oma 2 miljoni liigiga
sisaldab haaramatult rikast ja mitmekesist infot.
Ei ole võimalik, et juhuslikud mutatsioonid ja looduslik valik
oleksid bakterilaadsest algrakust vorminud kärbsed ja elevandid,
inimesed ja koolibrid. See pole lihtsalt võimalik.
Näeme selles saatesarjas hiljem, et evolutsioonil ei ole mehhanisme.
Labori katseklaasis võib tõestada, et juhuslikud mutatsioonid
ja valik ei loo midagi.
Looduslik valik ei ole Looja, vaid ainult säilitab olemasolevaist
variantidest selle, mis tuleb keskkonnas paremini toime.
See ei kavanda ega loo mingit uut ehitust, füsioloogiat
ega anatoomiat, hoolimata sellest, et ateistid nii väidavad.
Oleme jõudnud aega, kus Jumala olemasolu on enam kui ilmne.
Tõlge: Anne Tamberg