Kas elu tekkis juhuslikult või planeeritult?
Kas Jumala olemasolu saab teaduslikult tõestada?
Endine ateist Pekka Reinikainen töötas 35 aastat arstina,
nüüd viib ta meid teekonnale neid asju uurima.
KAS JUMAL ON OLEMAS?
Ateistid püüavad uut taktikat kasutades tõestada,
et Jumalat pole olemas.
Nad väidavad, et loodus on täis nn planeerimisvigu,
mis justkui näitaksid, et Jumalat pole olemas.
Tõdesime, et tippteadlane Richard Dawkins pani ideele aluse, öeldes,
et lestakala on nii kole, et see juba iseenesest tõestab,
et Jumal ei saanud sellist kala luua. Järelikult pole Teda olemas.
Ateistid on ehitanud oma pildi sellest, milline on Jumal,
eitades reaalset pilti Jumalast ning välistades Tema olemasolu.
Sellist argumenteerimist nimetatakse nn hernehirmutise argumendiks:
luuakse jõuetu pilt vastase väitest ning siis lükatakse see väide ümber.
Selle argumenteerimisega on ateistid läinud ohtlikule teele,
kuna nad on seganud kokku teaduse ja teoloogia,
mille suhtes nad on loomisteooriasse uskujaid varem ka kritiseerinud.
Tõlgendan seda kui meeleheitlikku püüet tõestada, et Jumalat pole,
kuna täna tõestavad paljud teaduslikud faktid just vastupidist.
Ateistid on muutunud antideistideks: nad pole enam ateistid,
vaid antideistid ehk Jumala vastased.
Nad on võtnud kasutusele teoloogilised väited, kuna värsked
teaduslikud andmed, eriti geneetika vallas, osutavad selgelt,
et inimgenoom ning elus organismid on plaanipäraselt loodud.
Loodusest otsivad ateistid siis nn planeerimisvigu, mis tõestaksid,
et Jumalat pole olemas.
Ateistide lemmiknäide on silm.
Nad väidavad, et inimsilm on halvasti konstrueeritud.
Nad väidavad ka, et meeste seemnejuha on liiga pikk.
Kolmandaks väidavad ateistid, et inimese kõhuõõnes on korratus
või segadus organite vahel.
Need on justkui väited halvast planeerimisest.
Neid väiteid või süüdistusi peab detailselt kontrollima, et mõista,
kas tegemist on halva või hea planeerimisega.
Samal ajal peab tõdema, et millegipärast toimib kõik looduses,
darvinistid pole suutnud tuua välja mõnd paremat süsteemi või
tõestada selle paikapidavust.
Kristlastena teame, et looduses on ka palju väärvorme ja haigusi.
Me teame, millest see tuleneb.
See tuleneb sellest, et me elame pattulangenud maailmas,
kus on mutanteerumisi ning DNA-süsteemivigu.
Ka see omakorda kinnitab fakti, et kunagi oli inimese DNA täiuslik ning
et pattulangemise tagajärjel on see hakanud lagunema.
Teame selle lagunemise kiirust, mis taas toetab Piibli käsitlust ajast.
Ateistide lemmikväide inimsilmast põhineb väitel,
et inimsilma on teinud idioot, kes näiteks kaameratehases töötades
lastaks päeva pealt lahti.
Argument põhineb väitel, et kui silma sisenevad footonid,
mis muudetakse võrkkestal elektriliseks impulsiks,
mis edastatakse ajju ning inimene näeb objektist pilti, siis silmas
olevad aistingurakud on pööratud silma tuleva valguse suhtes eemale.
Nende rakkude ees on närvivõrgustik.
Ateistide meelest peaksid aistingurakud olema suunatud
valguse poole ning et silmas on need justkui tagurpidi, valesti pandud.
Kuid on ilmne, et ateistid, kes seda väidavad, ei tunne silma ehitust.
Objekti vaatavasse silma siseneb 1 sek 1000 miljonit footonit.
Need 1000 miljonit footonit tuleb kuidagi töödelda, enne kui need
liiguvad aistingurakkudesse.
Me kõik teame, et kui valgust murtakse fotostuudios,
siis see murdub vikerkaarevärvideks.
See tuleneb sellest, et igal värvil on unikaalne lainepikkus.
Punasel pikem, sinisel lühem.
Sellist nn värvide erinevust või nn värvide vigasust peab parandama,
et inimene näeks värve teravalt, kui valgus siseneb aistingurakkudesse.
Inimene on võimeline nägema teravalt 10 000 erinevat värvitooni, kuna
silma aistingurakkude ette on kinnitatud maailma esimesed
kiudoptilised kaablid, mida nimetatakse Mülleri rakkudeks.
Silmades on kiudoptilised kaablid, mis viivad info selle kohta,
et värvide erisuse viga on korrigeeritud, aistingurakkudele.
Nüüd on silm võimeline nägema tuhandeid värvitoone selgelt.
Neid Mülleri rakke ehk maailma 1. kiudoptilisi kaableid,
mis on aistingurakkude ette asetatud,
vajatakse ka silmas olevate väikeste rakkude hoolduseks.
Küsimus on ajurakkudes.
Silmad on ju aknad, mille kaudu aju näeb välismaailma.
Nägemise protsessis töödeltakse tohutul hulgal infot:
1000 miljonit footonit analüüsitakse 1 sekundi jooksul
värvipildi tekkimiseks inimese silmas.
Silmadele keskenduvas ajuosas toimuva info töötlemise võimsust
võib võrrelda miljoni sülearvuti samaaegse konstantse tööga.
30% ajukorteksi potensiaalist on kasutuses,
kui inimene näeb värvilist pilti.
See on meeletu tehnoloogiline saavutus!
Me ei saa väita, et inimsilm oleks halvasti disainitud.
Kes suudab luua 100 aastat kaerahelbepudrul töötava
kahevärvilise videokaamera, mis automaatselt fokusseerib pilti,
reguleerib valguse tugevust, töötleb pilti, pöörates selle õigetpidi ning
eemaldab sellest värvivead?
Lisaks sellele niisutab veel automaatselt seda instrumenti!
Selle kaamera ehitusjuhend on pakendatud nii väiksesse pakendisse,
et isegi valgusmikroskoobiga pole võimalik seda näha.
Kes julgeb väita, et selline kaamera ehk inimsilm on idioodi loodud?
See oli aga ateistide lemmikväide nn loomisveast, mis justkui tõestaks,
et Jumalat pole olemas.
Kuidas on teiste esitatud väidetega?
Kas inimese kõhuõõnes valitseb tõesti segadus?
Olen tegutsenud asendava kirurgina ning avanud inimese kõhtu.
Alguses võib tunduda, et kõhuõõnes on segadus, sest meetritekaupa
soolestikku tuleb kõrvale lükata, et probleemne koht üles leida.
Kas siis vähkkasvaja või näiteks mädane pimesool eemaldada.
Kuid tegelikkuses on kõik organid oma õigel kohal ning on keeruline
mõista, milline oleks organite jaoks veel parem koht.
Maks ning sapipõis ja neerud on oma õigel kohal.
Ma ei mõista, miks ateistid arvavad, et inimese kõhuõõs on sassis.
Ma ei räägi üldse veel sellest, kui geniaalne on inimese poolt söödud
toidu organismi neeldumise mehhanism.
Ning kui meisterlikult on planeeritud inimese mao happesus,
mis muutub peensooles taas aluseliseks. Ja nii edasi.
Kõik see seab Loojale väga kõrged nõudmised, kuna inimeses on nii
happelist vedelikku, et kui seda lauale kallata, tekiks lauda auk.
Samal hetkel peab magu organismi happelisuse eest kaitsma.
Ilma happesuseta ei saaks inimene aga liha süüa.
Seemnejuha nn vale pikkus ja koht. Inimese anatoomiast teame,
et kõikdel meestel on munandikotid, kuhu viiakse seemnerakud,
mida hoitakse kehatemperatuurist veidi madalamal soojusel.
Kui seemnerakud oleks kehasoojuse temperatuuril kuskil mujal kehas,
siis võiks tekkida kasvaja või ei sünniks lapsi.
Kui seemnerakud tuleksid munandikottidesse muud teed pidi,
jääksid nad reitele ette ning saaksid viga või kuumeneksid üle.
Munanditest tulev seemnejuha peab läbima ka prostata e eesnäärme,
et seemnerakud saaksid toitu ning et nende happesust reguleeritaks.
Vastasel juhul ei jaksaks seemnerakud munaraku poole liikuda
ning elu jätkamine lõppeks.
Meil pole alust väita, et seemnejuha asetus mehe anatoomias üldse
saakski olla kuskil mujal, sest sel juhul poleks soo jätkamine võimalik!
Ateistide meeleheitlikud argumendid nn loomisvigade kohta,
mis justkui tõestaksid, et Jumalat pole olemas,
saab kergesti ümber lükata.
Me näeme, et inimese anatoomia on äärmiselt optimaalselt loodud.
Ateistidele peab esitama küsimuse: milline on teie ettepanek paremini
toimivast nimetatud organite asetusest inimkehas?
Tõlge: Lemme-Getter Bogatkin